24 Acta Societatis pro Fauna et Flora feunica, III, Nr 3. 



denna undergrupp horande slakten iitmarker sig genoin att rib- 

 borna 10 och 11 oftast iitga hvardera for sig fran framre median- 

 stammen samt oftast aro fria.- 



Lika nara forbundna sig emellan aro ej ofriga hithorande slak- 

 ten. Narmast beslaktade med foregaende, sarskildt med Selenia, 

 torde Flagodis och Ejnone vara. Afven hos dessa slakten aro nam- 

 ligen framvingarne langa och utkanten forsedd med bred iitbukt- 

 ning, som ar langst utskjutande i narheten af ribban 4. Bakvin- 

 garne hos Epione hafva tvanne utbuktningar, emellan hvilka bildas 

 en for slaktet typisk ingropning vid stallet for ribban 5, hvilken 

 har i ofverensstammelse med karaktaren for griippen saknas. Nar- 

 staende till Epione aro ater Hetrio7ie, som jag pa griind af olika 

 ribbforgrening darifran utbrutit, samt Hypoiolectis, Perconia och 

 Diastktis, bland hvilka de tre forstnamda slaktena hafva, det sist- 

 namda daremot saknar utbuktning vid framvingarnes utkant. Nar- 

 staende till Plagodis aro ater Angerona och Niimeria, bada med 

 de for Plagodis utmarkande och afven hos Epione forekommande 

 korta tvarstrecken samt med obetydlig utbuktning vid framvin- 

 garnes utkant. Till dessa slakten sluter sig det fjarmare staende 

 slaktet Venilia^ afven det med skarp vingspets och utbuktning pa 

 framvingarne, samt Opistliograiotis med skarp vingspets, men utan 

 utbuktning. Mindre skarp vingspets hafva Ploseria, Cabera och 

 Abraxas, som afvenledes sakna utbuktning, -samt Macaria. Det 

 sistnamda slaktet har likval sasom vanligt en utbuktning vid rib- 

 ban 4 och emellan denna och vingspetsen hnnes en, isynnerhet 

 hos nagra arter pafallande djup ingropning eller utskarning, i 

 foljd hvaraf vingspetsen synes skarp, saframt densamma ej affjal- 

 las. Affjallas daremot vingspetsen, sa ser man tydligen, att den 

 ar afrundad. Hos Macaria fiunes dessutom a bakvingarnes utkant 

 vid ribban 4 en mycket tydlig, spetsig utbuktning. 



Sasom namdes, utmarker sig ribbforgreningen hos de fem 

 forstnamda slaktena darigenom, att ribborna 10 och 11 utga fran 

 framre medianstammen oftast hvardera for sig, dock kunna de 

 sedermera antingen berora hvarandra eller narstaende ribbor. 

 Variationer i samma riktningar aterfinnas, da man jamfor ribb- 

 forgreningarna hos narstaende slakten. Salunda utga 10 och 11 

 hos Plagodis hvardera tor sig, men darefter sammanstoter 11 forst 

 med 12 och sedan med 10. Detsamma ar fallet hos Ploseria^ 



