Ill Mossornas vitnesbord om klimatforandringar 



i finska Norrbotten. 



I foregaende kapitel liar jag uppvisat cleu allmimna gangen 

 af mossornas vandi'ingssatt. Pa blottad jord infinner sig en taliik 

 koloni frail nar ocli fjerran. Det ar klart att de arter, som bo 

 i den narmaste omgifningen, niaste blifva representerada genom 

 ett betydligt sturre antal exemplar iin de, hvilka endast finnas 

 pa langre afstand, ty, oafsedt de motigheter, som forsvara den 

 langvilga spridningen, maste enligt en geometrisk lag besaningen 

 glesna i samma proportion som qvadraten pa afstandet fran ur- 

 sprungsorteii tilltager. De pa grund af dessa orastandiglieter nod- 

 vaiidigtvis fataligt foretradda framlingarna liafva vid sin uppvaxt 

 i manga fall ytterligare en svarighet att ofvervinna, det for dem 

 ovanliga klimatet. 



Foljden haraf blir den, att de arter, som harstamma fran 

 grannskapet, da mosstacket sinter sig, uttriinga de fataligare och 

 af klimatet forsvagade framlingarna, eller, om ej ett mosstacke, 

 utan ett bestand i hogre skikt kommer till iitveckling, att fore- 

 tradesvis de arter af omgifningens flora, hvilka tala eller alska 

 skuggan, taga ofverhand pa framlingarnas bekostnad. Denna rens- 

 ning fortgar under vegetationens hela utverkling pa standorten. 

 Hvarje vexling medfor en ny utgallring, och for livarje gang stanna 

 blott de arter qvar pa platsen, hvilka bilst liimpa sig for klimatet 

 och standorten. Mossorna vandra saledes icke spridda, utan i tata 

 massor. Knappast nagon nykoramen art torde kunna hafda sin 

 plats i ett for den frammande omrade, som redan eger en hemma- 

 stadd flora, om den ej af en sallsynt handelse patriiffar en viixt- 

 plats, der den blir fri fran medtaflan. Varaktiga territorial erof- 

 ringar kan en mossflora saledes endast gora steg for steg genom 

 att dess arter foljas at sa langt hvar och en af khmatet tillates 

 att ga. 



