26 Acta Societatis pro Fauna et Flora Fennica III, n. 4. 



H. (cernuum var.?) tenuiscapum m. ad int. 



Gracile, virescens, furcatum, 2-florum, 20 — 25 cm. altum. — Rhizoma ob- 

 liquum, breviusculum, sat tenue. (Stolones?; florendi tempore, ut vid , desunt). 

 Scapus basi, medio vel superne furcatus, aphyllus vel subimifolius, adscendens, 

 gracilis, inferne parciss. stelligerus et glanduliferus pilisque brevibus raris — 

 sparsis, superne subtomentellus, glandulis valde minutis obscuris sat confertis 

 setulisque tenellis, 2 — 2.5 mm. long, apice canescentibus sparsis — densis 

 vestitus. Folia prasino-viridia lanceolata acuta, subtus virentia laeviter floc- 

 cosa. supra setis sat tenellis sparsim vestita. Involuera mediocria, (9 mm. 

 alta) basi ovoidea, obscura, sat dense floccosa, pilis apice canescentibus 2 — 

 2.5 mm. longis immixtis glandulis nigris sat abundanter obtecta. Squamae 

 sat angustae, superiores lineari-subulatae, dorso sordide nigricantes vel fuscae, 

 marginedilutiores(sordide virescentes) angusto, apice denudato violaceae, inferio- 

 res subulatae, obtusulae, margine denudato pallidiore. Calathidia mediocria. 

 stylo siccitate fusco-lutescente ; ligulae marginales angustae, stria longa, atro- 

 purpurea intense coloratae. 



Ar tydligeu val skild fran H. cernuum genom sin spilda stangel, hvars 

 indument nedtill ar mycket sparsamt, betydl. kortare och finare bar, smarre 

 glandler, morkare smalare bolkflall med mindre tydlig kant, mindre hoik och 

 blomster, Ijusare stift och intensivt strimmade ligulae. Till holkfjall m. m. 

 ansenligt paminnande om de harofvan under H. luteolum upptagna formerna, 

 mellan hvilka och H. cernuum densamma till sina kannetecken star. 



Opdal, Stensem 27^81 (Sophie Moller). 



H. auricula L. et auctt. rec. — Hierac. exs, n. 18—36 

 (vulgare et tf.). Angaende denna synnerligen vigtiga arts utbred- 

 ningsforhallanden pa de af mig besokta orterna bar jag gjort 

 foljande aDteckningar: 



Ange station flerst. — Vid Ostersund ej antraffad. Are, biott 

 pa en enda torr mager solig brant i ett par tiotal individer, bil- 

 dande en liten grupp bland H. pilosella och andra Piloselloider. 

 — Meraker, i bogsta grad allman och ymnig pa alia torrare marker (i 

 synnerhet sluttningar), hvarest nagra former stallvis sa rikligt upp- 

 trada, att de bilda hufvudmassan af ortvegetationen. — Leangen, Mal- 

 vik och Hegre allman och stallvis rikligt. Storen mycket allmant. 

 Singsaas och Eidet mycket allmant och ofta i stor ymnighet bekla- 

 dande torrare branter. Tyvold, pa en solig sandig backsluttning vid 



