50 Acta Societatis pro Fauna et Flora Fenuica III, n. 4. 



1. latiusculae, obtusae vel summo apice purpureo breviter subacu- 

 tae, viridi-nigra, exteriores dorso lato fere immarginatae, interio- 

 j.gg _|_ dilute (viridulo-) marginatae. Calathidia fulvescentia, ma- 

 juscula stylo concolore sicco fuscescente ; ligulae marginales extus 

 vitta intensa rufopurpurea ornatae. 



Inv. c. ^^ (^), D. (20-)22-25, Lm. 2,1-2,3, Ach. 

 1,8, Pp. 4,5 mm. 



Denna genom sina rent grona, tinhariga blad och stjelk, sar- 

 egna holkfjall m. m. latt igenkanliga prydliga form ar jemforelsevis 

 obetydligt foranderlig efter lokalen; i skugga bli bladen nagot 

 graprickiga pa ofre sidan och haren kanske langre och holken 

 gronare. — I vaxande tillstand foreter den bl. a. till bladen en 

 viss och kanske icke tillfallig likhet med H. puhesceiis. 



Vid Drivstuen i tvanne dalar, i den ena spridd, i den andra 

 teml. ymnigt; (harifran utdelad bl. a. i Anders. Fl. Lapp. exs. n:o 

 320); Opdal (S. Moller). 



Under miu vistelse i Are lyckades jag icke p^traffa den anmark- 



O -f • 1 



uingsvarda form, som Lektor Almqvist upptackt pS. Areskutau och hvil- 

 ken af honom sedermera blifvit ford som en varietet till H. fiammeum ^). 

 Ehuru jag s^lunda ej varit i tillfalle att i lefvande tillstand iakttaga 

 deuna form, anser jag mig dock kunna med uS-gra ord berora densam- 

 ma, da, ett n^gorlunda rikligt material numera forehgger. 



Ifra,n H. flammeum, med hvilken deu i vaseudtliga egenskaper of- 

 verenstammer, ar den skild hufvudsakUgen genom olika Mrighet och 

 till form och farg afvikande holkfjall samt svagt strimmade kantblommor. 

 Haren aro langre (p& stjelken omkr. 1 mm.) och beklada l&ngt rikli- 

 gare isynuerhet stjelkens ofre del oeh blomstallniugen. De inre holk- 

 fjallen aro smalare och utdragna till en jemforelsevis l&ng och smal, 

 svagt kolorerad spets och den tydligt gronaktiga farg, som utmiirker de 

 breda kanterna p& motsvarande fjall hos H. fiammeim, saknas har lik- 

 som hos ofriga fjall heU och hailet; holkfjallen iiro p^, ryggen grS,- 

 svarta, hvilken farg pS- de yttre langfjallen stracker sig nastan till kan- 

 terna och pS, de inre ofvergS-r till en smal, blek kant. Afven nSgra 

 andra smarre skiljaktigheter synas vara forhanden: grofre viixt, n^got 



') S. Almqvist, Stud. p. IX. 



