76 Acta Societatis pro Fauna et Flora Feniiica III. n. 4. 



Ifran hutVudformen afviker den derjemte geiiom hogre viixt och smalare liol- 

 kar samt dunklare blom. Till yttre utseendet paminner den nagot om var. 

 flexuosum Lindeb. Hier. exs. n. IIG ocli ilnnu mer om H. gracUentumFrJrkn 

 Finmark en. 



5. Var. ads])ersmn m. in Hier. exs. n. 84^ 85. — Stjelk 20 

 — 25 cm. hog, nagot spacl, 2— 3-bladig, upptill mycket spars, glan- 

 delharig, 1-blomstrig eller derjemte med enkla upprata korgskaft, ut- 

 gaende fran de ofre bladvecken. Blad smala gleshariga helbrad- 

 dade; af stjelkbladen ar det nedre vanligen utbildadt, jemnbredt, 

 trubbigt, sparsamt Mrbarande och pa ofre sidan och langs kan- 

 terna tydligen st jernh arigt. Holkar temligen stora, med medel- 

 mattig bekladu. af hvitaktiga har. Blomster ungef. som hos F. 1, 

 men stift torrt morkt och kantblommor spars, hariga. 



Vid Storlien teml. allman. — Tyvold. Tronfjellet (H. Lindberg). 



Stjelken iir stjernluden och temligen rikligt bekliidd med liingre borst- 

 har. Bladen jemnbredt tiinglika — tunglikt aflanga, de yttersta spadlika, alia 

 helbriiddade eller blott med svaga spar af tiinder. Holkarna iiro 12—15 mm. 

 li(3ga, 7—10 mm. breda med rundadt iiggrund bas, rikligen forsedda med mi- 

 kroglandler; holkfjilllen iiro losa teml. jemnbreda de yttre trubbiga och i spet- 

 sen rodbruna eller brunvioletta ; kantblommorua 3,2—3,5 mm. breda. — Pa 

 los jord blir viixten hogre (30 centim. och derofver; med rikbladig stjelk och 

 drifvande rikligt sidoskott; holkarne bli 15—17 mm. hoga och 8—10 mm. 

 breda; stjernkuldet forsvinuer hiir mer eller mindre fullstilndigt. 



Utmarkande egenskaper for denna form aro de smala spars, 

 hariga helbraddade och stjernhariga bladen och utbildade stjelkbla- 

 den, samt de mycket sparsamma glandlerna pa stjelken; den hor 

 troligen till samma var. som H. pumilum Fr. i H. N. XII 25 fr&n 

 Snasahogen. — Habitiielt liknar den ansenligt H. alpinum var. fo- 

 liosum i Lindeb. Hier. Sc. exs. n. 52, som dock afviker genom ble- 

 kare i blagratt skiftande blad ntan stjeralndd, talrikare glandler pa 

 stjelken samt grofre borsthar. 



6. Hier. exs. u 86. Lik foregaende men mer harig, bladen 

 morka smatandade utan stjernhar, holkar bredare (14—16 mm. hoga, 



12 13 mm. breda) med rundad bas; holkfjallen aro mycket losa 



de yttre starkt trubbiga; stift och marken i torrt tillstand nastan 



svarta. 



Storlien pa los grusig jord nara stationeii. 



7. Ifran foregaende form afvikande genom mindre holkar med 

 kortare har och betydligt smalare samt mer spetsiga holkfjall. — 

 Vid Storlien vaxande i narheten af foreg. 



8. Liknar habituelt vissa modilikationer af var. genuinum och 

 har morkgrona ojemt groftandade blad, stora men ej breda holkar, 

 kantblom svagt harbarande, stift torrt brunsvart. — Tyvold. — En 

 narst. form finnes insamlad fran Areskutan enl. exempl. af M. Flo- 

 derus i univ. mus. i Helsingfors. 



