38 Acta Societatis pro Fauna et Flora Fennica II, n. 4. 



fulla utbildning. Bladen pa dylika resetter aro, i forhallande till 

 de vanliga, bredare, mer afrundade och midtelbreda samt sins- 

 emellan inindre skiljaktiga; de aro vidaro morkare, mer rent gr()na 

 (dock ej alltid), pa imdre sidan med mer framstaende nerver och 

 tatare borsthar pa ofre sidan. I anledning haraf framkallas a ena 

 sidan tydliga afvikelser fran de forra bladen och a andra en 

 storre likhet mellan de siirskilda formerna, hviika derfor i detta 

 stadium aro langt svarare att igenkanna. 



Ofre sidan af dessa rosettblad beklades ofta med glesare 

 eller tatare, ojemnt fordeladt stjernludd, och intraffar detta vanli- 

 gen hos samma former, som aga sadant pa stolon- eller de of- 

 versta bladen. Det framtrader dock stundom har mycket ymni- 

 gare, men synes ej utbildas under regniga somrar, atminstone ej 

 sa regelbundet som under torra ar. 



Tidigt pa forsommaren eller redan pa varen framspira unga, 

 spada, oskaftade rosetter fran rotstocken ur ofvervintrade knoppar 

 eller mojligen ock outvecklade sma, magra rosetter. De unga 

 bladen pa dessa aro tunnare, mattare fargade, sparsamt stjern- 

 ludna samt pa undre sidan ofta uppbarande glandelhar och likna 

 i hog grad de blad, som uppkomma pa unga froplantor. Den 

 vidare utvecklingen af dessa rosetter ar mig ej tillrackligt be- 

 kant, men antagligen aro bladen hos dem som fullt utbildade i 

 nagon man skiljaktiga fran de normala bladen, att doma af de 

 dift'erenser, som senare pa sommaren blommande, fran dessa ro- 

 setter sannolikt uppspirande plantor forete. 



Stangel och blomstallning. Sasom redan framhallits, utmar- 

 ka sig de egentliga P'doselliformia eller EiipiloselUe derigenom, att 

 stangeln hos dem ej ar utbildad, utan utga blomsterskaften, till an- 

 talet vanligen 1 — 3, omedelbart fran axillerna af de ofversta bladen 

 i rosetten, hvars axel ar i hog grad forkortad. Emellan de stan- 

 gellosa och furcate ar ofvergangen i morfologiskt afseende na- 

 stan omarkhg och framtrader forst salunda att forgreningen sker 

 alldeles invid basen, hvarifran den framskrider allt hogre uppat. 

 Afven med hansyn till forgreningens lokala framtradande gor sig 

 en gradvis ofvergang gallande, i det densamma hos vissa former 

 endast sallan och da blott hos nagon enda individ eller blott pa 

 sarskilda standorter visar sig, hos andra ater talrikare tills den 



