54 Acta Socletatis pro Fauna et Flora Feniiica II, n. 4. 



trada derjemte i stor ymnighet och freqvens ofver betydande om- 

 raden, andra ater blott pa inskrankta arealer eller enskilda plat- 

 ser; atskilliga iiro slutligen utmiirkta genom nog framstaende mor- 

 fologiska eller biologiska karakterer, raedan andra blott ytterligt 

 svagt arc kannetecknade. Pa griind haraf framgar att dessa for- 

 mer representera i systematiskt hanseende enheter af vidt skilj- 

 aktig ordning, fran obetydliga iindervarieteter och svagt marke- 

 rade mellanformer till verkliga arter af olika, om ock ej af liogre 



vilrden. 



Denna uppfattning torde knappast delas af nagon hieracio- 

 log eller atminstone forefalla i hog grad tvifvelaktig, och detta 

 sa mycket mer som de hithorande mer framstaende forrnerna ge- 

 nom mellanlankar pa mangfaldigt satt aro med hvarandra for- 

 biindna. Denna omstandighet i forening med myckenheten af for- 

 mer vallar att alia dessa enheter synas liksom sammanflyta och 

 i den stora samraanhangande komplexen bilda endast svaga indi- 

 viduela afvikelser, eller pa sin hojd framsta som varieteter eller 

 underarter. For en dylik forestalling talar afven den omstiin- 

 digheten, att variationsformagan i nagra narhggande fall ilr myc- 

 ket vidstrackt, sasom handelsen ar med P. Peleteriana i Skandi- 

 navien, hvarest den liksom skjutit nya skott rikligen, de der annu 

 icke hunnit fullt fixera sig. 



Men variabiHteten i ett fall forutsatter ingalunda en dylik 

 egenskap i alia ofriga fall, och hvad angar de till P. vulgaris ho- 

 rande formerna, sa aro de vanligen foga eller alls icke forander- 

 liga. Ej heller ar man af mellanformer berattigad att utan vi- 

 dare sluta till verkhga ofvergangar; dylika forbinda dessutom ar- 

 terna i alia grupper hos slagtet Hieraclum. Da nu tillika en 

 form upptrader allmiint och rikligt pa arealer af tusentals qva- 

 dratmil och der visar sig alldeles enformig eller genom tydliga 

 kannetecken skild fran alia ofriga, sa aterstar niippeligen nagon 

 annan utvag an att halla dylika former for verkliga arter. En 

 mangd bland de nu giillande synas mig i sjelfva verket vida mer 

 markerade an flera bland ofriga grupper antagna, s. k. svagare 

 arter. Att halla alia de talrika konstanta enheterna i dylika form- 

 komplexer for underarter (af skiljaktig ordning) vore i formelt af- 

 seende kanske ej oantagligt, men ett dyhkt forfarande forutsatter 

 nodviindigt att hela komplexen, sasom redan antydts, bildar ett 



