122 Acta Societatis pro Fauna et Flora Fennica II, n. 4. 



Caule graciliore, foliis angustis obscurioribus minusque pi- 

 losis capitulis minoi'ibus etc. a prioribiis distincta. 



Variat pilis brevissimis et raro sat longis (usque ad 5 mm.) 

 et dein flosculis + intense obscuris. 



Per totam Fenniam centralem a Nylandia usque in Ostro- 

 botniam borealem et Kajanensem (60 ^ 1.0' — 65 <^ 1.) distributk; in 

 Tavastia passim satis frequenter et pluribi sat abundanter; in 

 territoriis adjacentibus rarius obvia; in regionibus Fennitc maxime 

 orientalibus et occidentalibus deest. Habitat in pratis bumidio- 

 ribus, ca3spitosis. 



Denna art bar bos oss lange varit sammanford med andra 

 smalbladiga former, hvilka aga halfroda blommor, och dessutom 

 forvexlad med P. Blyttii, under bvilket namn jemval ett par 

 sarskilda, men narstaende norska former sammanfattas ; dessa skil- 

 jas fran P. Scelani lattebgen genom lagre, bredare bolkar med 

 bredare ocb starkt trubbiga fjall, andra differenser att fortiga. — 

 Annu mer skiljaktig ar den fran den ratta P. flammea Fr., till 

 bvilken art den jemval blifvit ford (jfr ofvan citerade Notiser, s. 

 426). Narmare ofverensstammer den med foljande art afvensom 

 med en osterut forekommande form, om bvilken snart narmare, 

 afvensom med P. Kajanensis v. excelsior. Huru skiljaktigt in- 

 tryck habitus bos sistberorde form an gifver, sa torde, den verk- 

 liga afvikelsen emellertid ej vara siirdeles betydande. Smalbla- 

 diga individer af P. Kajanensis v. excelsior och bredbladiga exem- 

 plar af P. Smlani aro ej sa alldeles latta att skiljas fran hvar- 

 andra, om man ocksa sallan ofverkommer dylika exemplar. Under 

 en mer typisk gestalt deremot kan nagon forvexling af namnde 

 arter icke komma i fraga, hvarfor jag nu forbigar att upprakna 

 difierenserna dem emellan. 



Blomfargen iir vanligtvis morkt brandgul, men visar sig stun- 

 dom betydligt blekare (tillfalligtvis?). Holkarnes hojd diiiererar 

 pa 1 — 1.5 mm., beroende dels pa exemplarets frodighet, dels pa 

 den plats de intaga i blomqvasten. Bladen aro mjuka, ofta 

 slappa och dubbelvikta, rent grona, ofta med en lindrig skiftning 

 i gult eller ock nagot i morkblatt; bland tatare gras bli de ofta 

 starkt tandade och uppstigande pa stiingeln ; niistan alltid bibe- 

 halla de sin smala form; cndast joa bordig jord tilltager bredden 

 i betydligare man. — I afseende a harighetcn forefinnas liar lik- 

 soni i talrika andra fall afvikelser. 



