J. p. Norrlin, Anleckningar ufvcr Finlands PiloselUe, I. 123 



Afven fcirhandenvarancle arts centrum synes vara att soka i 

 Tavastland, der den nitstan i alia trakter antrafiats och mangen- 

 stades icke silllsynt. De nordligaste fyndorterna aro belagna i 

 Kajana och norra Osterbotten (Limingo, Ulea — Kiiminki och liisti- 

 jarvi: M. Brenner). Vesterut ar den antrati'ad i lluovesi (J. 

 Sahlbergj, Karkkii och Ikalis (Hj. Hjelt); soderut fierstades i 

 Nyland: Wihti (Otto Collin), Thusby vid Jarvenpaa flerst., 

 Esbo vid Kaitaiis (0. Kihlman), Borga vid Krogsnas och Pyttis 

 (S a el an och J. E. Stromborg) afvensom i Siikkijarvi i sodra 

 Karelen (Blom); de ostligaste fyndorterna aro Libelits (M. Eii- 

 ropaeus och K. Hallstrom) och Iliistavesi (Mela). I Savolaks 

 ar artens utbredning iinnii temligen ringa iitredd; den forekom- 

 mer der mangenstades atrainstone kring S:t Michel. Savidt slii- 

 tas kau af anforda orter, saknas arten i de vestligaste och ost- 

 ligaste delarne af vart fioromrade. 



Uti Fries Epicrisis s. 21 beskrifves fran Daurien en ny art 

 raed namnet Hierac, rhodanthuin, till hvilken auktor sjelf senast 

 ansett narvarande och afven foljande art bora hanforas. Beskrif- 

 ningen ar emellertid i vasendtliga stycken afvikande fran P. Sce- 

 lani; deremot slar den temligen val in pa ett par vid Swir fore- 

 kommande former, hvilka derfor i F. Elfvings ''anteckningar om 

 vegetationen kring Swir""^ s. 147 upptagits under benamningen H. 

 rkodanthum. Enligt originalexemplaret (i Svenska vet. akad. mu- 

 seum), som jag ar 1878 var i tillfiille att paogna, kan emellertid 

 den friimst afsedda och med deskriptionen (3fverensstammande for- 

 men fran Swir-trakten icke betecknas med berorde namn, men 

 mojligen vore att hitstalla en annan form, som d:r Elfving ta- 

 git vid Porog (och Vosnesenje), som till habitus i hog grad er- 

 inrar om P. Scelcnn, under hvilken den ock hittills varit staid i 

 iinska musei samlingar, men fran hvilken den dock vid narmare 

 granskning visat sig vara tydligen skild. Jag vagar dock icke 

 utan fornyad undersiJkning afgora huruvida anforde original- 

 exemplar verkligen ilr identisk med P. Scelani eller med swiren- 

 sareu, som jag i samlingen numera betecknat med namnet P. ver- 

 nicosa '^). For synonymins skull ar jemval en vidare utlaggning 



*) Den skiljer sig fran P. Scdcmi genom liigre vlixt, fastare, tjoc- 

 kare, glansande blad, som iiro oskaftade, bretlai-e och sagtandade, nagot 



