64 Acta Societatis pro Fauna et Flora Fennica II, n. 4. 



niarginales latcC, lineales, apice subfimbriattr, siibtus stria purpu- 

 rea l?eviter subvittata) vel raaculattc. — Inv. — ^— ^^, D. 32, Lm. 



7—9 ' ' 



2.7 — 2.6. 



Capitulis amplis, subfuscesceiitibus, squamis latis et elonga- 

 tis, foliorum magnitudine ceterisque ab aliquibus formis hujus sec- 

 tionis recedit. 



In Tavastia meridionali ad Suivala par. Karkola copiose et 

 optima; ceterum in par. Hollola ad Nygard et Kutajoki vidi; in 

 Satakunta legit cl. Hj. Hjelt et e Tavastia boreali, Wiitasaari, am. 

 V. Brotherus reportavit form am foliis minoribus, parce setosis, ca- 

 pitulis omnino eglandulosis squamisque exterioribus angustis. — 

 Loca arida aprica incolit, sparse vel laxe gregata crescens. — Sat 

 proecox. 



Hos denna resliga och redan habituelt fran alia ofriga latt 

 skilda form aro ganska skiljaktiga kannetecken temligen oformed- 

 ladt forenade; de utdragna losa fjallen, de Ijusa stora blomstren 

 afvensom de lioga gulbrunaktiga holkarne med deras foranderliga 

 dimensioner och bekladnad (haren ersattes m. latt af glandler) 

 paminna i hog grad om Eupilosellce, specielt om P. laticeps, 

 och narstaende. medan bladen, blomsterskaften och de utdragna 

 glesbladiga stolonerna angifva. en stor ofverensstammelse med fran 

 hufvudgruppen langt aflagsnade former af mellanserien. I syste- 

 matiskt afseende torde dess ratta plats dock vara emellan .fore- 

 gaende och narmast foljande form. — Blomsterskaften aro upp- 

 till mindre fasta, hvarfor de pa los jord pa soliga stallen under 

 trycket af de stora capitula blifva nagot bagbojda och erhalla har- 

 igenom en S-formig gestalt, som fore och efter blomningen ofta 

 ar ganska tydlig. Det nedre skarmfjiillet blir stundom stort och 

 gronaktigt, antydande en tendens till forgrening, som dock tills 

 datu pa vildtvaxande exemplar annu ej antraffats; hvaremot en 

 odlad individ ofverkomraits med grenbildning alldeles invid basen. 

 Pa de nedre och nedersta bladen forekomma langa har temligen 

 rikligt och t. o. m. pa de allra understa antraftas dylika. Vid 

 Nygard i Hollola bara rosettbladen pa ofre sidan stjernludd. Sto- 

 lonbladen sitta glcst och aro oHka de flestes genom sin (dock ej 

 alltid) lancettlika form och tunna ludd; pa deras ofre sida mot 

 kanterna varsnas spar af stjernhar; borstharen skifta med aldern 



