J. p. Norrlin Anfeckningar Ofver Finlands Pilosellae, I. 101 



lividoviolaceiim l[iDviter (raro intense) coloratum attenuattc, margine 

 lato albiclo vel obscure virente (in hiimidis), dorso stria angusta — 

 angustissima atroviridi notato. CalatJiidia majusciila, plana 1. 

 convexiuscula, pallide lutea^ ligulis primo subcanaliculatis, stigma- 

 tibiis sordidis, siccitate fuscescentibus 1. nigricantibus; ligiila3 mar- 



ffinales subtus Iseviter striatse. — Inv. - — —. — rr' D. 22 — 25, Lni. 



^ 4 — 5 ( — 7) 



2.1 — 2.3, Ach. 1.6, Pp. 5. 



ft 



Variat pilis brevioribiis involucrisque parce vestitis. — A 

 P. brachycephala, ciii calathidiorum fabrica omnino est similis, 

 foliis latioribus, teniiioribiis, concavis, eaule tenuiore, involiicro 

 altiore basi subovoideo squamis aj)ice angustioribus nee non cre- 

 scendi modo differt. 



Per Fenniara borealem et mediam late distributa (62 — G5^) 

 et phiribi vulgaris. Locis humidiusculis, versus septentrionem 

 etiam in aridioribus, ubi greges sat densos format, crescit. — 

 PauUum serius quam prior floret. 



Sasom redan framballits, ar forhandenvarande form alldeles 

 narstaende till foreg., fran hvilken den dock n. alltid latt skiljes 

 genom holkens dimensioner och form samt genoni liolkfjallen, 

 hvilka jeinnt afsmalna mot spetsen; vidare genom de tunna bleka 

 breda kupiga och nedat hastigare afsmalnande bladen och spadare 

 stangel. Derjemte borjar den nagot senare att blomma och viixer 

 i tatare grupper atminstone liingre norrut, der den pa soliga 

 sluttningar ofta bildar mycket tata flackar. Odlad skjuter den 

 afven rikligare och starkare forgrenade utskott an P. hrachyceplialaj 

 som kultiverad derjemte betydligt fiirlanger sina inflorescensgre- 

 nar, medan blomstallningen hos narvarande art haller sig ofor- 

 iindrad. 



Till habitus forandrar den sig icke obetydligt allt efter 

 standorten, men nagra egentliga varieteter har jag ej kunnat ur- 

 skilja med undantag af vissa smarre moditikationer, utmiirkta af 

 kortare bar och smarre capitula, i hvilka fall den i hog grad 

 liknar an P. bracJiycepliala an P, stiecica v. connectens^ Blom- 

 stren aro stundom nagot dunklare tin hos P. brachycephcda, fran 

 hvilken den, ss. anforts, haller sig isolerad. 



Denna art ar sakerligen allmtint utbredd i nordliga Skandi- 

 navien. Senaste sommar antraffades den i norra Savolaks och 



