J. p. Norrlin, Anteckningar ufver Finlands PiloselliTe. I. 103 



fertilib. polyceph.), ramis 3 — 4 diffusis — patentibus subarciiatis, 

 pedicellis G — 9 mm. longis, sat gracilibus, toraentosis, gland.ulis 

 tenellis obsciiris densis — creberrimis, squamis 1 — 3 aiigustis. 

 Involacra mediocria, cylindrica, basi ovoideo-rotundata, sparse 

 stellata inferne dense glandulosa; inv. virginea superne infiata, 

 apice fulvescentia. Squanun inferiores subulatce vel subulato-linea- 

 res, obtusae, margine lato albido, superiores aiigustte, fere liiiea- 

 res, apice denudata? subobtusse vix coloratse, margine angusto, 

 dorso sat lato obscuro piloso et glandulifero. Calathidia maju- 

 scula — sat magna, plana, bete lutea subsulphurea; stylus et 

 stigma colore flosculorum siccitatate parum nigrescentia; ligube 

 marginales subtus stria purpurea vittatse. 



A P. suecica foliis tenuibus, opacis magis virescentibus, caule 

 pilis densioribus gracilioribus vestito, antbela magis composita, 

 stolonibus gracilibus subhypoga^is facile dignoscitur. — Variat fo- 

 liis angustioribus lingulatis aut anguste oblanceolatis. 



Per Tavastiam austro-orientalem et Nylandiam centralem 

 distributa et pluribi frequenter obvia, prata sicciora, margines 

 agrorum aliaque loca graminosa incolens. In Karelia meridionali 

 (prsecip. in isthmo) et Nylandia formse subsimiles abundanter 

 occurrunt. 



Denna i flere hanseenden intressanta art forekommer i IIol- 

 lola i nejderna straxt norr om Tiirismaa (Hersala, Upila, Siika- 

 niemi, Pyhaniemi, Nygard) mycket allmant och ofta i storsta ym- 

 nigbet och bar vidare antraffats pa andra stallen i niimnde soc- 

 ken samt i de angransande forsamlingarne (Koski, Evo, Hausjarvi) 

 flerst., nordligast i Sysma (K. Unonius). Vidare soderut i Nyland 

 anda till Helsingtors, der den ej heller ar silllsynt. 



Genom de tunna gronaktiga i bla- och lokgront dragande, 

 finhariga bladen och den relativt tathariga stangeln skiljes den 

 utan vidare fran de ofvan anforda formerna. Afvikande aro vi- 

 dare de fina stolonerna, hvilka, ss. hos P. pratensls, vanligen 

 triinga sig nagot in i humuslagret eller mossan. Blomkorgarne 

 likna temligen dem hos P. hrachycephala, endast att de iiro nagot 

 storre. — Arten forandrar dimensioner och habitus latt pa skil- 

 jaktiga standorter, men bibehaller alltid sina egentliga kiinnetecken. 

 I Tavastland patriiffas den nagongang med betydligt smalare blad 

 (utgorande m(")jligen en siirskild varietet) samt varierar dessutom 



8 



