lOG Acta Societatis pro Fauna et Flora Fennica II, n. 4. 



nica, fran hvilken den emellertid ar val och tydligen skild genom 

 de fylliga starkt konvexa blomstrens skcina, intensivt giildgula 

 fiirg, de Ijus^ bredkantade holkfjilUen med starkt ftirgade toppar, 

 de Ijusa, fasta, tiinna sega bladen, m. m. Sedermera fiirenades den 

 med foljande underart, fran hvilken den kort derpa ater sarskil- 

 des (allt in sched.) under narvarande beniimning, som jag, trots 

 dess mindre lampliga form, ej ansett skal att nu andra. 



Till kiinnetecknen star den jemte foljande form emellan P. 

 cochlearis och P. Kajanensls. — Inom angifne utbredningsomrade 

 ar den synnerlig likformig; endast i Pihlajavesi aro exemplar in- 

 samlade, som synas nagot mer tendera at foljande. 



*P. chrysoceph.aia (primaria) m. in sched. — Herb. Pilos. 

 Fenniie, n:ris 40 et 41. 



Statura, foliorum forma et capitulis cum pra3cedente con- 

 gruens, a qua foliis (ssepe magis pallidis) subglaucescentibus, magis 

 subdenticulatis et parcius pilosis, caule pilis longioribus et rario- 

 ribus, stolonibus crassioribus et anthela nonnihil laxiore differt. - 

 Quoque P. discoloratam habitu, pilis et foliorum colore jcmulat. 

 at foliis firmioribus et tenuioribus^ involucris virescentibus, squa- 

 mis inferioribus numerosis late albomarginatis et flosculorum co- 

 lore recedit. . 



Area geographica hujus formse sat est angusta; adhuc modo 

 in Tavastia et Savonia media est observata; in paroecia Korpilaks 

 est vulgaris ssepeque sat copiose obvia, loca humidiuscula deve- 

 xula graminosa prsesertim incolens. 



Denna form forhaller sig till foreg. ungefar som P.* ventri- 

 cosa till P. fennica; skilnaden dem emellan ligger fornamligast i 

 bladens farg samt harigheten och, da afven dessa visa en tendena 

 till f(5randerlighet och narmande till foreg, bar jag varit tveksam 

 huruvida ifragavarande form icke ratteligen vore att beteckna 

 endast som varietet. Da densamma emellertid atminstone i en 

 trakt rikligen och konstant upptrader och af de anforda kanne- 

 tecknen bladiargen plagar vara af stor vigt samt da nagon egent- 

 lig ofvcrgangsform iinnu icke uppdagats, bar den hiir nu tilldelats 

 viirdigliet af underart. — Med P. discolorata, ifran hvilken den 

 bl. a. afviker genrjm de talrikare bred- och hvitkantade nedre 



