J. p. Norrlin, Anteckningar cifver Finlands Pilosellae, I 67 



( r*~ q )? '"i-pice rotundata, breviter petiolata; f. sum mil in (sgepiiis 



deficiens) miiiutiim, lingiilatum apiciilatum, supra keviter fioccosum. 

 Pedunculiis erectus, sat brevis, crassiusculus, parum 1. vix colo- 

 ratus, depilatus yel setulis raris brevibus albidis, superne densiss. 

 tomentosus glandulis pallidioribus minusculis confertis, inferne 

 toraentosus, sparse et minute glandulosus. Involucncm sat mag- 

 num, basi ovoidea, tomento denso albido-canescens, glandulis et 

 villis brevibus + vestitum (in aridis apricis pili sunt rariores, in 

 fertilioribus nigri conferti). Squamce lata3, inferiores ovata) 1. sub- 

 deltoide^e, superiores inter se diiibrmes: exteriores subulato-lanceo- 

 lata3, interiores acuminata^ apice S£epe rosese, intimnc in apicem 

 anguste subulatum attenuata?. Calathidium magnum, flavum, ra- 

 dians; ligula3 marginales l^ddd^ distantes, lineales, subtus stria 



purpurea longa 1. brevi picta?. — Inv. -^aZ^rT' ^' -^O—^^j L. 2.3 — ■. 

 2.7, Ach. 2—2.3, Pp. 6.5—6.8. 



Indumento dense tomentoso, pedunculo laxo vix colorato, li- 

 gulis marginalibus longis paucis, foliorum forma florescentiaque a 

 confinibus diversa. 



Var. 1 anrjustior: recedit foliis anguste lanceolatis, pedun- 

 culis gracilioribus, involucro basi oblonga e glandulis et pilis ob- 

 scuriore, squamis conformibus angustis, superioribus in subulam 

 longam valde angustam productis. 



Per totam Fenniam meridionalem saltem usque ad S:t Mi- 

 chel SavonipG mediae (Gl° 45') satis frequenter obveniens. Locis 

 apricis sabulosis in gregibus densis minutis crescit. — Valde se- 

 rotina. 



Hufvudformen ar redan genom de Ijust askgra, knotiga hol- 

 karne och de breda, trubbiga '^mangseriga"' fj alien samt de hvita, 

 grofva blomsterskaften vid forsta ogonkastet latt att skilja fran 

 de fiesta ofriga former. Emellertid aro dessa kannetecken i nar- 

 varande fall variabla inom ganska stora granser; detta giiller isyn- 

 nerhet formen pa holkfjallen: lios var. aro de ofta mycket smala 

 Qch langt utdragna till en tin, jemn spets och i sammanhang har- 

 med afsmalnar blomsterskaftet, holkens bas, hvarjemte bladen bli 

 mer spetsiga och ofta iifven smalare. Denna var. ar derfor, trots 

 de manga skiljaktigheterna. hvilka tydligen bero pa inbordes kor- 



