J. p. Norrlin, Anteckningar ufver Finlands Pilosella;, I. 93 



Fenn. n. 35, 36 (f.). A priore difiert: caiile crasso, firmo, den- 

 sius vestito, pilis brevioribus, basi nigrobulbosis, foliis rigidioribus, 

 brevioribus, repaudo-denticulatis, obtusis vel ssepiiis breviter acii- 

 minatis apice oblique plicato, siibglabris vel margine nervoque 

 dorsali pilis brevibus densioribus et sa3pe lamina sparse hirsuta 

 nervo dorsali keviter stelligero, f. superioribiis interdum in pa- 

 gina inferiore floccis Iceviter adspersis, f. caulino basi atteniiato 

 > margine interdum glandulifero pilis rigidis basi nigrobulbosis ner- 

 voque dorsali ciliato subtus vel margine sa3pius keviter stelligero, 

 anthela humiliori, ramis (curvatis) et pedunculis brevibus, involu- 



' cris humilioribus ( .' _J , squamis latis, late marginatis, calathi- 



diis minoribus sat obscuris. 



Per Fenniam centralem late distributa, saltern usque ad- 

 63 ° 1. bor. 



P. suecica ar i Finland kanske den allmannast forekom- 

 mande arten i slagtet, ehuru den i de sydliga delarne icke kan 

 tafla med P. auricula i ymnighet. Soderut trifves den foretra- 

 desvis pa friska eller fuktiga lokaler, men redan i mellersta Fin- 

 land (62 ^/2 — 63 °) borjar den allmant visa sig pa torra stallen 

 langs landsvagakanter m. m., salunda i nagon man ersattande 

 den bar upphorande P. auricula. Pa Aland saknas den och moj- 

 ligen afven i Abo stads narmaste omnejder; i ostra Finland fore- 

 kommer den ej heller eller ar sparsamt foretradd af former, som 

 saknas langre vesterut. I Kajana Osterbotten ar den annu myc- 

 ket allmiin, men i vara samlingar finnes den icke fran mer nord- 

 liga trakter an Kuusamo kyrkoby (E. A. Wainio). 



I likhet med eller i annu hogre grad an P. auricula ar 

 narvarande art splittrad i smarre variationer, bland hvilka en 

 massa "raro^-, ^''versi-'"' m. H. former afliebhabrar kunna uppstiillas. 

 Bland de ingalunda fataliga mer utpraglade varieteterna ha har 

 ofvan endast nagra af de allmannaste blifvit upptagna. Varr. 1 

 och 2 aro normalt ganska val skilda, men luckorna dem emellan 

 sa fyllda af i hvarandra ofvergaende mellanformer att nagon 

 saker grans har icke star att uppdraga. Med hiinsyn till blom- 

 stallning och blomkorgarnes egenskaper iir v. 1 den fran ofriga 

 mest afskilda formen. Det fullt utslagna blomstret foreter hos 

 denna form en konkav yta, i det kantligula? aro langa och ej 



