Acta Societatis pro Fauna et Flora Fennica, 48, N:o 2. 49 



Sirkelan luona jarven etelapuolella 25/6 tapasin linnun jal- 

 leen, nyt Oulangan varrella Lammasniemen juurella kor- 

 keassa mannikossa, jossa oli runsaasti alakasvina nuorta 

 koivua ja kuusta. Paanajarvella tapaainani linnut olivat 

 komeissa kuusikoissa, joista Niskakosken metsa ainakin oli 

 (toisia en ollut tilaisuudessa lahemmin tarkastamaan) lehto- 

 maista. 



Kuolajarvella tapasin 7'8 punarintasatakielen kauniilla 

 Nivajarvella Ruskeankurun suussa. Kurusta virtaavan pu- 

 ron varsia melkein lapitunkemattomana verhoavan saniais- 

 lehdon tiheikossa piileskeli lintu varoitusaaniaan „ritisten". 



Punarintasatakieli-asutus taalla nain kaukana pohjoi- 

 sessa on nahtavasti seudun relievien metsien ansiota. Vai- 

 kuttako siihen ja missa maarin loytopaikkojen asema syvan- 

 teitten pohjalla (lampoisempi) ja linnun leveneminen Venajan- 

 Karjalassa, on selvittamatta. 



6. Erithacus suecica (L.). — Sinirintasatakieli. 



Sinirintasatakielta en tavannut koko matkalla, huoli- 

 matta siita, etta se on varemmin tavattu pesivanakin 

 Kuusamossa seka pesimisaikaan Kuolajarvella. Enwald 

 nimittain sanoo, ettei lintu ole Kuusamossa harvinainen 

 (tavannut 23/6, 1882), ja etta se Kuolajarvella on „yksi ylei- 

 simmista laulajista" (merkinnyt tavatuksi 24/6, 1/7, 3/7, 4/7). 

 Lin dm an on saanut munia Kuusamosta (15/6, 1888). Fin- 

 nil a on myos tavannut linnun taalla, nim. Kitkajoella 22/7, 

 1910 (seka myos lijarvella ja Nuorusella 25/7, 1910, mah- 

 dollisesti pesivana?). Sensijaan han ei tavannut sinirin- 

 tasatakielta pohjois-Kuolajarvella (kes. 1914) pesimisaikaan, 

 jonka johdosta han pitaa Enwald'in esitysta linnun runsas- 

 lukuisesta pesimisesta taalla epaoikeutettuna, ja otaksuu 

 linnun varsinaisen pesimisrajan kulkevan paljon pohjoisem- 

 pana. Wasenius ei tavannut lintua, mutta mainitsee 

 kansan kayttamaksi nimeksi „satakielen". (Saman nimen 

 huomasin tarkoittavan laulurastasta, k. sivu 45). 



