Acta Societatis pro Fauna et Flora Fennica, 48, N;o 2. 39 



Etelaisia, yleensa jyrkemmin kuin pohjoiset, mikali 

 tunnettua on, naille seuduin levenemisessaan rajoittuvia lajeja 

 on runsaammin. Muutamien niista loytyminen nain kau- 

 kana pohjoisessa on entuudestaan tuntematon. Syyna ete- 

 laisten lajien runsauteen lienee alueella monin paikoin loyty- 

 vat rehevat, etelaiset kasvustot. 



Erithacus rubecula Pyrrhula rubicilla 



Sylvia salicaria Chrysomitris spinas (pesim. epav.) 



Phylloscopus rufus Garrulus glandarius 



Anorthura troglodytes Dendrocopus major 



Regulus cristatus (pesiminen epa- Dryocopus martius 



varma) Totanus ochropas 



Certhia familiaris (pesiminen epa- Ortygometra porzana (pes. epa- 



varma) varma) 



Parus major Numenius arcuatus (pes. epavarma) 



Budytes flavus Podiceps griseigena. 



1 1 a i s i a k i n lajeja on joitakin : 

 Loxia bifasciata (pesim. epavarma) Carpodacus erythrinus (vain satun- 

 Cynchramus rusticus nainen) 



Mergus albellus. 



Faunistisina harvinaisuuksina mainittakoon 

 viela: Accentor modularis, Corvus frugikgus, Syrnium ura- 

 lense ja Tartar turtur. 



Yleisimmat seudun linnut ovat harkapeippo- 

 nen, urpiainen, lapintiainen, ja uunilintu. Lehtipuumetsissa 

 ja pensastoissa voittaa uunilintu runsaudessa kaikki muut. 

 Myos urpiainen on taalla runsaslukuinen. Havupuumetsissa, 

 varsinkin kuivilla Calluna- ja C/adon/a-tyypin mantykan- 

 kailla on uunilintu taas harvalukuinen kolmen ensimainitun 

 lajin siella vallitessa. Huomattavasti jalessa runsaslukui- 

 suudessa ovat peipponen, leppalintu, homotiainen ja metsa- 

 kirvinen. 



Mitaan erikoista muuttoreittia ei alueen lapi kul- 

 kene. Kuitenkin muuttaa enemman tai vahemman saan- 

 nollisesti alueen lapi huomattava maara pohjoisempia lajeja 

 tai joutuu sinne sellaisia harharetkille laheiselta 

 Vienanmerelta. Sellaisia ovat: 



