Acta Societatis pro Fauna et Flora Fennica, 48, N:o 2. 63 



metsaa tai suota. Ainoastaan ^j^ hehtaaria oli ketoa ja vain 

 n, 750 m^ ohran ja nauriin vallassa. 



Paitsi viljelysmailla on „kivenpuottaja" Ylipeterin 

 mukaan tavattu myos nykyisin lasketun Janisjarven suonii- 

 tylla (paakasvustoja muodostivat siella Carex rostrata, Ca- 

 rex limosa, Carex canescens ja Eriophorum polystachyum). 

 „Uutisasutuksessa" se oli niin muodoin mennyt vielapa ih- 

 mista edelle. 



Itse tapasin peltoleivosen (Vuotungissa 18 6), Paana- 

 jarvella Kestilassa n. 20/6, Sovajarvella 12 7 ja Vuorijarvella 

 27/7. Sovajarvella oli kolmekin koirasta yht' aikaa taivaalla 

 laulelemassa. 



Peltoleivonen on myos kaikkien tiedusteluihini saa- 

 mieni vastausten mukaan „aina" loytynyt taalla, Paanajar- 

 velta aina Alakurttiin saakka. Vanhimmatkin miehet muis- 

 tavat sen jo nuoruusvuosiltaan. Kaikille alueen asukkaille 

 se kuitenkaan ei nytkaan ollut tuttu lintu. 



Wasenius tapasi (v. 1914) peltoleivosen 5 7 Kallun- 

 gissa, 11/6 Sovajarvella, 13 6 Liikasessa, (seka Venajan- 

 Karjalan puolella Vartiolammella ja 9 7 Kuusamossa Vata- 

 jarvella). Finnila tapasi sen vain kerran (31 5, 1914) 

 Kuolajarvella (kirkonkylassa?). En w aid ei mainitse lei- 

 vosta (sensijaan se on Laguksen (1772) Kuusamon lintu- 

 luettelossa.) 



22. Motacilla alba L. — Valkea vastarakki. 

 Vastarakki, vasti. 



Vastarakki oli paanimitys, jonka ohella esiintyi harvinai- 

 sempana vast i-nimitys (Paanajarvi, Tuutikyla, Alakurtti). 



Vastarakki on levinnyt kaikkialle alueelle. Se on 

 viljelysmaitten ja vedenrantojen lintu. Missaan 

 muualla en sita tavannut alueella lukuunottamatta kuivattua 

 Janisjarvea, jossa sen loytyminen on ehka osittain jonkin- 

 lainen relikti-ilmio. Tapasin naet talla askettain kuivatulla, 

 nyt sarojen {Carex rostrata, Carex limosa, Carex canescens 

 y. m.) ja niittyvillojen (Eriophorum polystachyum ja alpinum) 

 asuttamalla niitylla 21 7 noin 5 eri kertaa lentopoikueen. 



