Acta Societatis pro Fauna et Flora Fennica, 48, N:o 2. 125 



se pesi pitkin koko Oulangan ja Kutsan vartta, olivat raii- 

 nat sitten monta metria korkeita, jyrkkia hiekkatormia, 

 Calluna-Cladonia-tyypin mantykankaiden reunoja tai matalia 

 tulvaniittyrantoja. Kiutakonkaan ylapuolella oli lintujen run- 

 saus viela suurempi, siella arvioin n. 200 mm paassa lintu- 

 parin. Vuosnajoen soisilla, saraheinaisilla ja pensaisilla, ja 

 paikoin paiseveden peittamilla rannoilla rantasipia vahemmin 

 tapasi. Kutsan Karjalansuvannon etupaassa tulvaniittyrantain 

 rantasipi-runsaus oli Oulangan alajuoksun ja Vuosnajoen va- 

 luta. Jarvien rannoilla oli runsaus samantapainen. Aivan 

 pienien ojien varsilla laji ei enaan viihdy. Enjan ja Sula- 

 haaran varsilla Vuorijarvilta Alakurttiin vievan polun koh- 

 dalla tapasin linnun. Loytyiko se pienella Kiekeroojalla, 

 en paassyt varmuuteen. 



30'6 naytti rantasipin pesimisessa Oulangalla olevan 

 merkkipaiva, poikaset silloin nayttivat runsaasti kuorituvan 

 munista. Paitsi etta emat silloin yleisesti muuttuivat kiih- 

 keasti hataileviksi, tapasin sanottuna paivana kolme juuri 

 munasta kuoriutunutta poikuetta (1 kpl. Yliop. Zool. Mus.). 

 Kaksi poikueista oli mantykankaan reunalla, monta metria 

 korkean hiekkatorman paalla, yksi loivahkolla, mutta kor- 

 kealla hiekkatormalla. 



Hatailevia emia tapasi heinakuun loppuun (viimeinen 

 29/7), jollein lentopoikasia alkoi nakya (29 7, 31 7). 



Wasenius huomasi 28 5 parittelun Oulangalla, ja 

 mainitsee seuraavat pesaloydot: 



12 6, 3 munaa, Kuusinkijoen sammaleisella rannalla n. 

 30 m rannasta; 



24/6, 4 munaa, Kuusinkijoella, korkealla rantatormalla 

 kaatuneen kuivan kuusen alia, 50 m rannasta. 



Finnilan mukaan rantasipi oli pohjois-Kuolajarven 

 jokien ja jarvien karakteristisimpia lintuja. Sallan se saapui 

 23 5 (1914). Enwald tapasi sen „yleisena" Kuusamossa 

 ja Kuolajarvella. 



