Acta Societatis pro Fauna et Flora Fennica, 48, N:o 2. 97 



(Tuutikyla), ampiaishavukka (Sovajarvi), paaskyshaukka 

 (Alakurtti). Kuusamossa: piilihavukka (Ollila, Alakitka), pii- 

 liaishavukka (Alakitka), pikkuhavukka (Juuma, Paanajarvi), 

 paaskyshavukka ( Paanajarvi), ruskeahavukka (Paanajarvi.)' ) 



Poutahaukka oli nahtavasti alueen yleisin petolintu, 

 tosin sekin vain hyvin harvalukuisena loytyen. Tapasin sen 

 muutamia kertoja eri puolilla aluetta: 21/6 Paanajarven suis- 

 tossa (koiraan), 25/6 Oulangalla n. V2 km ylos Paanajarvesta, 

 3/7 Kiutavaaralla kokkoa „ahdistellen", 20/7 Vuosnajoella 

 (pesa), 25/7 Noukajarvella (aani), 31/7 Kutsalla Karjalan- 

 suvannolla, 2/7 Vikurijarvella. 



20/7 loysin pesan Vuosnajoella aivan aukean nevan 

 laidassa olevasta kuusesta. Pesan loydon aiheutti eman 

 levoton esiintyminen pesan laheisyydessa. Kalasaaskea, 

 joUa myos oli pesa laheisyydessa, se ei suvainnut pesan 

 seutuville. Pesassa oli 3 pienenpuoleista poikasta, jotka 

 rengastettiin. 



Vuosnajarvella neuvottiin minut toiselle „ampihaukan" 

 pesalle eraaseen saareen. Pesassa oli oUut joku paiva va- 

 remmin muna. Nyt oli pesa tyhja. Se oli ehka vanha 

 variksen pesa ja sijaitsi pienenpuoleisessa kuusessa (pak- 

 susammaleista nuorta metsaa). Muistona oli pesassa joitakin 

 hoyhenia. Myos Vikurijarvella oli linnulla nahtavasti poikia 

 paattaen eman hatailysta. 



Karjalansuvannolla (31/7) poutahaukka „ampui" taivaalta 

 tavattoman rajusti jokiuomaa pitkin lentavaan urpiaisparveen. 

 Estaakseen itseaan maahan murskautumasta se jo ennenkuin 

 oli ehtinyt uhriinsa kasiksi., pidatteli, siipien voimakkaasti 

 suristessa, kovaa vauhtiaan. Wasenius ja Enwald 

 eivat mainitse poutahaukkaa. (F i n n i 1 a tapasi sen kaksi 

 kertaa). 



65. Tinnunculus tinnunculus (L.). — Tornihaukka. 

 Poutiainen (Tuutikyla), hiiriaisliavukka? (Juuma). 



') Yllalueteltuja nimia kaytettanee usein muitakin haukkoja tar- 

 koittamaan. 



