14 



Segerstrdle, Fjallcns arsringar och fiskarnas tillvaxt. 



-J OS fy i**" w lo 





1 : 



_S 



sS; 



-■^ 



U\ 



'M 



\ 



PS 





Ma vi nu i korthet se vilka fjall- 

 bestamningsmetoder nagra av vara nor- 

 diska fiskeribiologer anvant och vilka 

 resultat de natt. De norska sillfor- 

 skarna ha anvant den orala metoden 

 och konstaterat den „f6randrade till- 

 vaxten". Deras landsman Ohlstad 

 (10), som undersokt de norska abborr- 

 stammarna, finner, aven han, hos aldre 

 exemplar lagre beraknade varden for 

 ^ yngre arsklasser an motsvarande empi- 

 ^ riska och samma iakttagelser gor Aim 

 ^ (1) betraffande Hjalmarabborren, dar 

 S han forklarar denna foreteelse bero pa 

 ^ fangstmetoden. Brofeldts (3) Lan- 

 ^ gelmavesiabborrar kunna ej uppvisa en 

 ^ tydlig „f6randrad tillvaxt", da yngre 

 jamforelsematerial saknas. Mer an 80 "/o 

 av de undersokta individerna ar nam- 

 ligen av hogre alder an 9 ar, och det 

 forklarar ocksa till stor del de abnormt 

 laga vardena for de unga abborrarna 

 fran denna sjo. B:s (2) Thusbyabbor- 

 rar daremot visa en pataglig „f6rand- 

 5- rad tillvaxt" trots materialets knapphet. 

 r^ Att den forandrade tillvaxten icke 



^ framtratt skarpare beror, som i forbi- 



w 

 o 



^ gaende redan namnts, pa avsaknaden 

 "^ av de forsta arsklasserna i materialet, 

 men aven fangsttiden spelar sin roll 

 darvid. Undersokes t. ex. en abborre 

 fodd varen 1917 pa sen-sommaren 1918 

 far den vid berakning av forsta arets 

 tillvaxt d. V. s. dess korrigerade empi- 

 riska langd som ettarig ett varde, som 

 nastan motsvarar det som erholles, om 

 berakningen av abborrens langd som 



