Acta Societatis pro Fauna et Flora Fennica, 40, N:o 1. 21 



het dar direkta bofynd aro sallsynta. Med all reservation 

 for riktigheten af denna analys, har jag- for dessa laglandta 

 tufviga grasangar, forutom tidigare anforda andfaglar, som 

 bland tufvorna eller videsnaren garna soka sig en fredad 

 boplats, funnit nedanstaende hackfauna karaktaristisk: 



Motacilla flava a. Vanellus cristatus ssp. 



Anthus pratensis a. Telmatias gallinago sp. 



Asio accipitrinus a. Numenius arcuata a. 



Det ar svart att afkunna utslag i fragan, i hvilken man 

 de hittills anforda sumpfaglarna aro beroende af vattnets 

 narhet, eller till hvilken grad den influerar pa deras tref- 

 nad. Framhallas bor likval har att vadarfaunan vid K u m o 

 elf, sasom man ocksa kunnat tanka sig, ar ansenligt art- och 

 individrikare an vid de andra aarna. 



Framom andra standortstyper inom gebitet framtrada 

 de egentliga karren genom sin ofta milsvida areal och 

 imponerande odslighet. I det foljande har det synts mig 

 riktigast att upptaga dem till behandling i deras genetiska 

 sammanhang samt salunda framstalla vaxttacket och fagel- 

 faunan pa lokalerna i standortskomplexen ur utvecklings- 

 historisk synpunkt. Skogskarren, d. a. forsumpningar 

 i skogarna behandlas i samband med dessa. 



I sin typiska form framtrader rayren som ett bredt, 

 mindre sankt balte omkring mossen, afskild fran de yttre 

 omgifningarna medels vatten eller hogre terranger, isyn- 

 nerhet asar och moar, de ursprungliga strandlinierna. Torf- 

 vens tacke af Sphagnum- och Polytrichum-avter lyser sallan 

 igenom den frodiga, starkt doftande risvegetationen af pors 

 (Ledum), odon och rosling (Andromeda) eller tata dvarg- 

 bjorksnar, som strida om herravaldet och i brokiga mon- 

 ster utfylla afstanden mellan de glesa, nodvuxna tallarna. 



Efter hand som man narmar sig mossen blir marken 

 allt sankare, och samtidigt undergar afven vaxttacket en 

 successiv forandring. Tallen blir glesare och forkrymt samt 

 inskrankt till smarre samhallen pa fastare, med krakbarsris 

 och odon, sparsammare med ljung och renlaf bevuxna knott- 

 riga upphojningar af bjorn- och hvitmossa, mellan hvilka 



