20 Rolf Palmgren, Fagelfaunan i Hvittis socken. 



De fiesta af dessa faglar bebo lokaler, motsvarande 

 dem vid Kumo elf. Den mindre strandpiparen nai- 

 ler sig troget till de flacka sandstranderna och smasteniga 

 holmarna, och pa klipp- och stengrunden tyckas masarna 

 och tarnorna vara hemmastadda. 



De inom undersokningsgebitet forekommande sump- 

 markerna upptrada dels angsbildande dels i form af 

 myrar och flackmossar. 



Af de angsbildande sumpmarkerna ar det mahanda 

 lampligast att forst berora de sanka starr- eller karr- 

 angarna, emedan dessa genom sin fuktighetsgrad narmast 

 ansluta sig till de vata lokalerna, i hvilkas strandzoner de 

 mangen gang omarkligt ofverga. De forekomma namli- 

 gen litet hvarstans, antingen kantande vattendrag och trask, 

 ellcr upptagande vattensjuka angslagder och karrkanter, 

 samt aga darfor ofta obetydliga dimensioner pa bredden. 

 De utmarka sig genom den forharskande eller rikliga vege- 

 tationen af vattendrankta mossor, framst Sphagna, och hog- 

 tufviga Carices jamte Gramina, Eriophora och med andra 

 insprangda sumporter i olika proportioned beroende af jord- 

 manen. Har upptrada hackande, utom tidigare namnda 

 simfaglar, som garna dolja sina agg under starrens hvalfba- 

 gar, foljande arter: 



Circus cyaneus? s. Totanus glareola s. 



Telmatias gallinago a. Machetes pugnax ssp. 

 ,, major sp. 



Till dessa starrmader ansluta sig icke sallan, och nastan 

 omarkligt i dem ofvergaende, fuktiga, sidlanta grasangar, 

 karaktariserade genom gramineernas dominans pa bekost- 

 nad af mosstacket och starren, hvarjamte videarter, Salix 

 rosmarinifolium m. fl., isolerade eller i spridda snar, stundom 

 afven andra buskar och enstaka trad, medvarka till stand- 

 ortens fysiognomi. Det ar i manga fall synnerligen vansk- 

 ligt att atskilja hackfagelfaunan pa de sanka starr- och 

 grasangarna, dartill aro dessa for intimt forenade med och 

 inflatade i hvarandra pa en alltfor begransad areal, isynner- 



