T^rittain tarkean osan kansamme vanhoista henkisista aar- 

 ■ teista muodostavat rahvaan keskuudessa viela tunnetut 

 vanhat elain- ja kasvinnimitykset seka ne sanan- 

 parret, leikinlaskut, loitsut, kaskut, kertomukset ja tiedot, 

 jotka naihin nimityksiin liittyvat. Niissa kuvastuvat erittain 

 selvasti esi-isiemme osaksi ikivanha ja omintakeinen kasi- 

 tys elain- ja kasvikunnasta samalla kun ne sisaltavat paa- 

 asiallisimman osan kansamme muinaisesta laakaritaidosta. 

 Niinkuin kaikissa muissakin kansamme muinaiskulttuurin 

 henkisissa tuotteissa sailyy varmastikin vanhoissa elain- ja 

 kasvinnimityksissamme tarkeita muistoja kielemme eri ke- 

 hityskausista. Tarkemmat tutkimukset sitapaitsi epailematta 

 viela nayttavat, etta naissa nimityksissa ja niihin liittyvissa 

 tiedoissa kuvastuvat ne erilaiset kulttuurivirtaukset, jotka 

 aikojen kuluessa ovat vaikuttaneet kansamme alkuperaiseen 

 henkiseen kehitykseen. Ja kansainvaliset tutkimukset alalia 

 voinevat kerran selvittaa, missa maarin alkuperainen suo- 

 malainen luonnontieteellinen kasityskanta mahdollisesti on 

 vaikuttanut niihin kansoihin, jotka aikaisemmin ovat olleet 

 suomalaisten kanssa vilkkaammassa kosketuksessa. 



Mika suuriarvoinen kielellinen aarre kansan keksimissa 

 ja kehittamissa kasvinnimissa on, sen osoittaa mita esim. 

 ruotsinkieleen tulee A. Ly tt ke ns'in vasta ilmestynyt suu- 

 renmoinen teos „Svenska vaxtnamn". Pitka aika tulee 

 varmaan kulumaan, ennenkun suomenkielen sanavarastosta 

 saamme tallaisen merkkiteoksen syntymaan. Sellaisen ai- 

 kaansaaminen olisi kumminkin otettava kielimiehiemme tyo- 

 ohjelmaan, ja kotimaisten elain- ja kasvitieteilijaimme suo- 

 ranainen velvollisuus on tahan tarvittavien ainesten kerai- 

 leminen. 



