4 Liro, Alandska vaxtnamn. 



tiska ljudtecknet. Vid sadana ord, som aargraas, aalgraas, 

 apel, apal, hafre, hafra, humle, humla etc. betecknar un- 

 derstrykningen i efterfoljande forteckning i enlighet med 

 det ofvansagda, att det icke rader nagot tvifvel om ljudets 

 ratta atergifvande saval i anteckningarna som i tryck. Da 

 det ju i alia fall vore hogst onskvardt att vid publiceringen 

 af djur- och vaxtnamn framdeles hafva ett likt'ormigt, enkelt 

 och framfor alt af alia lattbegripet beteckningssatt, som af- 

 ven vid sjalfva insamlandet af namnen i hogsta mojliga matto 

 utesluter misstag, sa ville jag foresla, att man enligt forn- 

 tida svensk rattskrifning matte beteckna de langa vokallju- 

 den med dubbelbokstaf och de korta ljuden med motsva- 

 rande enkelt tecken. — Detta beteckningssatt har i de har 

 nedan anforda vaxtnamnen blifvit foljdt. 



Framtida namnsamlares uppmarksamhet ma specielt rik- 

 tas pa pluralandelsen „or", hvilken hos oss vanligen uttalas 

 „ar" och darfor afven i alia fall, dar uttalet sa fordrar, bort 

 ljudenligt betecknas pa sist anforda satt. I foreliggande namn- 

 samling har emellertid sagda andelse nastan genomgaende 

 betecknats „or". Denna beklagliga afvikelse fran det ljud- 

 enliga beteckningssattet beror darfor, att jag vid namn- 

 uppteckningen icke var varskodd pa vikten af sagda andelses 

 riktiga beteckning, och darfor kom att nastan genomgaende 

 atergifva densamma i enlighet med sattet for det vanliga 

 skriftspraket. Pa grund af vissa anteckningar (se Mm!) 

 finner jag, att sagda andelse pa Aland stallvis eller atmin- 

 stone af olika personer faktiskt uttalas olika. Efterat har 

 jag dock icke mera kunnat andra andelsens skriftsatt. Har 

 man namligen vid namnuppteckningen rakat for tvenne olika 

 lydande andelser anvanda samma beteckningssatt, sa ar det 

 ingalunda pa sin plats att „efterat" harutinnan gora nagra 

 „forbattringar". Sina egna dubier angaende de brister, som 

 vidlada anteckningarna, bor man dock stadse klart framhalla 

 till vagledning och underlattnad for kommande forskare, 

 som mojligen vilja begagna sig af namnsamlingen. — Afven 

 andelsen „on" (t. ex. nyypon, hallon) ar af enahanda skal som 

 andelsen „or" troligen delvis oriktigt (pro"an") atergifven. 



