Acta Societatis pro Fauna et Flora Fennica, 40, N:o 4. 9 



vaxten vara giftig eller annars skadlig eller besvarlig, kal- 

 las den ofta till „bo 1 mstaak a". Den kanske allman- 

 naste kollektivbenamningen for fanerogamer ar „o o r a a d a", 

 som fullstandigt motsvarar ordet „ogras" i skriftspraket. 

 Som „ooraada" betecknade vaxter blefvo pa grund af det 

 nyss sagda darfor icke alls upptecknade. Detta var egent- 

 ligen ett ledsamt forbiseende, hvilket af framtida namnupp- 

 tecknare icke bor upprepas. 



Benamningen „ooraada" har for ofrigt en nastan reli- 

 gios klang och bor raknas till de mera poetiska benamnin- 

 gar, till hvilka afven foljande hora: 



Jungfrun i det groona (Polemonium) : Tosarby, 

 Natt och daag (Convolvulus arvensis): Hulta, 

 Noordanriis och Noordanskoog (Salix repens) : 

 Godby. 



Till de humoristiska vaxtnamnen kan man rakna de 

 nagot elaka benamningarna: 



Tjaringskvaller (Tradescantia) : Frebbenby, 

 Tjaringtander (Corydallis) : Morby ; Vargsunda ; Att- 



bole, 



Tjaringtander (Lathyrus pratensis): Hammarland 



(flere stades) och de „oskyldiga" benamningarna: 



Kalvrumppa (Epilobium angustif.): Torp, 

 Kooromppaf „ „ ): Skeppsvik, 



Reevrumppa (Equisetum-arter): Hammarland; Eckero. 



Att de forna alandska vaxtnamnen med snabba steg ga 

 den eviga glomskan till motes, framgick tydligt daraf, att 

 man ej sa sallan till ett vaxtnamn, som forst efter nagon 

 tids tankearbete letades fram ur minnet, tillade forklaringen 

 „sa kalle min mor" eller „min far dem". 



Hvad de vilda vaxternas anvandning i alandingarnas 

 hemindustri och huslakarekonst betraffar, sa synes den har — 

 liksom ofverallt i landet — allt mer och mer afknappas. Det 

 vanliga svaret pa fragan, om en forevisad vaxt anvandes 

 till nagot, blef i de fiesta fall: „forr i tiden tog man vara 



