86 Florstrom, Taraxacum-floran i Satakunta. 



aar och backar, pa fa undantag nar dock i trakten af storre 

 sjoar. T. crassipes ar salunda i St allmannast i nordost kring de 

 stora stratarna och darjamte tamligen allmant utbredd i 

 omradets norra del, som ar ratt rik pa storre vatten. Stand- 

 orterna utgoras foretradesvis af sanka angsmarker, sardeles 

 sadana, dar grunden ar lucker och kraftig mylla. Har fore- 

 kommer arten vanligen i stort individantal, stundom tillsam- 

 man med T. praestans, men upptrader, i motsats till denna, 

 jamval och garna a karrangar och torfangar. Vesterut 

 fran den af stratar genomdragna delen af omradet an- 

 traffas T. crassipes sparsammare spridd. Arten rojer sar- 

 skildt sin inlandsnatur genom att, afvikande fran exempelvis 

 T. praestans, taga afstand fran kusten, Att T. crassipes i 

 norr sokt sig langre vesterut och vid Sastmola t. o. m. natt 

 hafsstranden beror synbarligen darpa, att stora sjoar finnas 

 i dessa trakter. Inom en tamligen bred kustremsa fran Kan- 

 kaanpaa, Kulla, Kjulo och Yiane i oster till sjalfva kusten i 

 vester har jag ingenstades funnit arten. Anmarkningsvard 

 ar darfor den namnda lokalen i Sastmola, dar arten trangt 

 fram anda till hafsstranden. I fa exemplar upptradde T. cras- 

 sipes har a en sank strandang vid en vikbotten, dari en nu- 

 mera tamligen uttorkad back utmynnar. Ett enstaka exemplar 

 fann jag a sjalfva hafsstranden a Kappeliluoto invid Rafso. 

 Forekomsten a denna lokal ute i hafsbandet torde fa for- 

 klaras salunda, att ett med Kumo alf eller annat vattendrag 

 fran inlandet stromdrifvet fro uppkastats a stranden och 

 lyckats sla rot. T. crassipes tillhor nog endast i sallsyntaste 

 undantagsfall skargarden. I sodra St har jag sett arten 

 endast i Punkalaidun och i Oripaa, Ylane och Kjulo, hvilka 

 ligga invid Pyhajarvi och Kjulo trask. Andra stora sjoar 

 finnas icke i omradets sodra del. 



I allmanhet sprider sig T. crassipes icke langt fran sina 

 laglanda eller af kalldrag fuktade naturliga standorter. Dar 

 strand- eller sumpangen ofvergar till kuperad terrang, an- 

 traffas arten i mindre individantal i angssluttningarnas nedre 

 rand eller i lundar, men synes ogarna ga upp till hogre be- 

 lagna torrare marker. Har och hvar upptrader arten pa 



