Acta Societatis pro Fauna et Flora Fennica, 39, N:o 4. 101 



Grupp I b. — Ursprungliga arter med spontan ut- 



bredninganaturlig mark, men darjamte garna 



och i okad individmangd upptradande a mark, 



som paverkats af kulturen. 



De fiesta hithorande arter hafva en vidstrackt utbred- 

 ning inom omradet och aro allmanna sarskildt i trakter, dar 

 de forekomma saval a naturlig standort som i odlad bygd. 

 Flertalet synes genom odlingen och samfardseln hafva for- 

 storat sitt utbredningsomrade, hvarvid dock de sarskilda 

 arterna forhalla sig vasentHgt olika, beroende pa oHka be- 

 nagenhet att upptrada a bebodd mark. De arter, som pa 

 sadan mark vaxa ymnigt, spridas lattast genom kulturen. 



T. canaliculatum och T. fiilviim (jfr sid. 81, 22; karta n:o 

 4, 2). Hvardera arten har en vidstrackt utbredning i vart 

 land. De aro insamlade i nastan samtliga botaniska provin- 

 ser i sodra och mellersta Finland. Da dessa maskrosor aro 

 jamnt och rikligt utbredda ofver hela St, ar det icke moj- 

 ligt att med ledning af deras upptradande inom omradet 

 sluta sig till deras invandringsvag. — T. fulviim ar spontant 

 utbredd i Sverige fran Sk norrut atminstone till Angml 

 (Dahlstedt, 1912, s. 11). I Norrlands kustland ager den 

 en sporadisk forekomst och ar troligen att anse som relikt. 

 T. fulvLim tillhor namligen i likhet med T. marginatum och 

 T. proximum en formgrupp, som i Europa foretradesvis ager 

 en sydostlig eller sydlig utbredning och har invandrat till 

 Sverige under en varmare period, sannolikt samtidigt med 

 ekfloran (Dahlstedt, 1912, s. 4). 7\ fulviim har troligen 

 samtidigt invandrat till Finland fran soder. 



T. tenebricans och T. Dahlstedtii (jfr sid. 29, 56; karta 

 n:o 10, 12). Dessa arter uppvisa hvardera en sydlig, spon- 

 tan utbredning. Marklig ar den nara ofverensstammelsen i 

 arternas norra granslinjer afvensom den samstammighet 

 arternas utbredning i hufvudsak visar med flere andra syd- 

 liga arters upptradande. T. Dahlstedtiis freqvens och ym- 

 nighetsgrad ar dock i hogre grad an T. tenebricans' stadd i 

 aftagande norrut. — I Dahlstedts „Ostsvenska Taraxaca" 



