36 Finnild, Studier over fagelfaunan i Salla lappmark. 



salunda betydligt fran de lokaler, pa vilka jag sommaren 

 1913 fann artens bon i Sodankyla (jamf. sid. 30). Daremot 

 overensstammer den mera med den standortstyp, dar Ro- 

 senius (1913) fann sidensvansens naste (uti Gellivaara, Sve- 

 rige, se Fauna et Flora N:o 6, arg. 1913). 



Da kannedomen om sidensvansens levnadssatt under 

 hackningstiden annu ar jamforelsevis liten, eger nedansta- 

 ende ekologiska skildring sitt intresse. 



Vid boen visade sig sidensvansarna mycket litet skygga 

 (jamf. Sodankyla-resan sid. 30). Under mitt letande efter 

 desamma, flogo faglarna med korta, laga visslingar av och 

 an i min narhet och satte sig allt som oftast i nagon av 

 granarna i boets omedelbara grannskap. Da jag efter ett 

 20 minuter langt sokande slutligen fann det ena nastet och 

 borjade klattra upp i tradet — en c. 8 m hog gran — satte 

 sig till och med den ena sidensvansen pa en av toppgre- 

 narna, utan att visa den minsta radsla. I och for fotogra- 

 fering nedtogos bo och ungar, vilka darpa placerades i en 

 lag gran. Nar jag gick efter kameran till det c. 50 m av- 

 lagsna lagret, kommo bada foraldrarna med mat i munnen 

 till ungarna. Det var synnerligen intressant att genom ki- 

 karen iakttaga, huru sidensvansarna matade sina ungar med 

 insekter och krakbar (Empetrum nigrum). Helt tyst kommo 

 de till boet. Da ungarna, vilka hittills legat nastan alldeles 

 ororliga, sago en skymt av de gamla faglarna, strackte 

 de upp huvud och hals i en fullkomligt vertikal riktning och 

 avbidade taligt det ogonblick, nar nagon av sidensvansarna 

 skulle sla ned pa bokanten. Da forst syntes de oppna sina 

 laxroda gap — mojligen gjorde de det obetydligt tidigare — 

 och med ett knappast horbart sisande svaljde de fodan och 

 sjonko sa ater ned i boet. Efter avslutad fotografering satte 

 jag upp nastet pa sin gamla plats, och foraldrarna fortsatte 

 nu att mata ungarna, ehuru jag stod c. 10 m fran tradet. — 

 Ater ett bevis pa huru foga skygga sidensvansarna aro vid 

 boplatsen! 



Uti t. ex. „Suomen Luurankoiset" (sid. 177) och „Nor- 

 dens Faglar" (uppl. I, sid. 96 och uppl. II, sid. 108) uppgi- 



