24 Palmgren, Hippophaes rhamnoides auf Aland. 



ca. 3 V2 Meilen von der Kiiste, wird ein einziger Fundort 

 angetroffen (Blomqvist 1910, S. 87). — Ferner erwahnt 

 Almquist (1891, S. 130) einen Seedornfund in Bohus- 

 lan in Oxvik am Gullmarsfjord. Wegen des geringen Alters 

 der Exemplare nimmt Almquist jedoch an, dass die Pflanze 

 noch nicht lange am Platze vorgekommen ist (vgl. dariiber 

 Andersson 1895, S. 45). 



Finland. — „Ad oram et inprimis in taeniis exte- 

 rioribus Maris baltici et Sinus bottnici satis frequenter aut 

 passim saepeque copiose provenit, et intimis autem, taeniis 

 non occurrit" (Hjelt, Hj., Conspectus florae fennicae, vol. 

 IV pars III. 1911, S. 398). Die Sudgrenze befindet sich 

 an der Kiiste bei Nystad und im Archipel, Aland nicht 

 mitgerechnet, auf der Insel Enskar im Kirchspiel Gustafs 

 in der „Regio aboensis". 



Uber das Auftreten der Art in der Gegend von 

 Bjorneborg berichtet Hayren (1909, S. 239): „St fq— fq 

 och st pc — cp, men endast i hafszonen. Inre gransen gar 

 fran Yttero-udden mot Kirrisanta till Rafso, dar arten fore- 

 kommer endast pa yttre sidan; en enstaka lokal finnes dess- 

 utom pa Yttero pa en liten stenig udde mellan Trolloura 

 och Huvitus. Vanligen bildar hafstornet en 1—3 m bred, 

 ofta afbruten zon strax utanfor alarna, men forekommer 

 afven mellan alarna och t. o. m. innanfor dem bland enar 

 m. m. Pa yttersta udden af Yttero finnas ytterligare nagra 

 m 2 stora, omkr. 0,5 m hoga bestand utanfor den samman- 

 hangande zonen, och dylika bestand traffas afven pa Sand- 

 holmen och pa naset emellan Herrainpaivaluoto och Gras- 

 oura. Langst ute pa Kumnas udde samt pa Sabbskar ut- 

 breda sig hafstornsnar ofver an storre ytor. Sandstrander, 

 stenstrander, bergskrefvor (Rafso). Hojden vaxlar mellan 

 0,5 och 2 m. De inre och beskuggade grenarna ofta bort- 

 torkade, stundom afven de yttre och t. o. m. hela buskar. 

 Man fick ett intryck af att vaxten ej trifves ratt val. — 

 Hv. (= Hvittisbofjard) fq. pa hafsstrander. Luvia rikligt 

 i skargarden: E. Herraom-n." Ferner (1. c. S. 130): „Hafs- 

 tornsnaren traffas ofvanfor saval sand- som stenstrander, 



