18 Hayren. Bjorneborgstraktens vegetation och karlv'axtflora. 



oar (1901), som likval inom jamforelsevis kort tid komma att 

 forenas med deltat, aro Kalliokari, Leppakari. Vesikari och 

 Rajakari i viken utanfor Torbonas samt Tailuoto, Kallioluoto 

 och Tukkiluoto nara och invid alfmynningen. Kring Tailuoto 

 och sarskildt nedanfor Tukkiluoto hafva redan ansenliga till- 

 landningar bildats. 



Under hogvattenstand medfor alfven storre mangder sedi- 

 ment an vanligt, ty dels ror sig vattnet framat med starkare 

 fart, sarskildt i hufvudstromfaran, dels nar det hogre upp pa 

 alfbranterna och blir i tillfalle att darifran losrycka stenar, 

 jord och vaxtdelar. Afven isen for med sig jord m. in., ofta i 

 stor mangd, da den om varen brytes sonder och stycken flyta 

 ned langs floden. Sarskildt skadar isen de nara alfven staende 

 alarna (jamfor Hayren: delta, sid. 329). Harvid forstoras och af- 

 slitas sadana rotter, som rakat blifva blottade. Stora stycken 

 af barken bortskafvas och veden skadas. Tjocka grenar af- 

 brytas, och manga af alarna uttorka slutligen samt bortforas 

 ett foljande ar af strommen. For det tredje verkar afven ang- 

 batstrafiken (Hayren 1. c.) i hog grad eroderande pa alfbranterna 

 genom den sugning och de stora svallvagor som uppkomma, 

 da en angare ror sig framat i den tranga vattenleden. Sist- 

 namnda omstandighet ar af betydelse sarskildt i Lotsoreadran, 

 dar de fiesta angbatarna ga. Allt detta gor, att jorden pa. 

 alfbranterna pa storre eller mindre flackar ligger blottad, utan 

 vaxttacke, och den vegetation, som har slar sig ned, blir af en 

 sarskild beskaffenhet. 



Det nedtransporterade materialet bestar, sasom reuan i 

 det foregaende blifvit antydt, till storre delen af sand. Darjamte 

 jnedfor alfvattnet ratt betydande mangder lera och en del i upp- 

 losning stadda organiska amnen samt affall, sasom tradgrenar. 

 plankbitar m. m. Storsta delen af detta material aflagras 

 nedanfor deltat. Sanden ar tyngre, sjunker darfor forst till 

 botten och bildar vid utloppet de tidigare omtalade bankarna. 

 Vanligen ar sanden, sarskildt \)k nagot langre afstand fran 

 stromfaran, i hogre eller mindre grad uppblandad med lera. 

 Storsta mangden af lerslammet, som ar fint och latt, fores 

 likval langre ut i mynningsviken. Inom deltat g(ir sig materia- 

 lets tyngd och kornstorlek giillande pa liknande satt: sanden 



