Acta Societatis pro Fauna et Flora Fennica, 32, N-o 1. 103 



Taraxacum- och Alchimilla-arteT. Ranunculus acer, Trifolium 

 pratense och Tr. repens, Lathyrus pratensis, Vicia cracca, Ga- 

 lium verum, Chaerophyllum, Campanula rotundifolia, Hieracium 

 umbellatum m. fl. Pa ett och samma stalle kan man finna ett par 

 tiotal af elessa arter, sjalffallet i olika ymnighet. Grasen aro i 

 allmanhet foga iogonenfallande; ymnigast ar Luzula multifiora, 

 sparsamrnare aro Festuca elatior, F. rubra och Poa pratensis. 

 Pa stallen, dar orterna aro mindre rikligt for handen, upptrader 

 sparsam Aera caespitosa. Bland mossor markes framst Hylo- 

 comium squarrosum, som dock alltid ar ratt gles. Detta ort- 

 balte stracker sig upp till sluttningens kron, dar horisontal mark 

 med tuftatelangar eller odlingar vidtager. 



Alfbranternas balten ofverensstamma i manga punkter med 

 forhallandena annorstades i deltat. En olikhet ligger dari, att 

 frakenzonen saknas, och likasom pa sandtillandningarna ersattas 

 de ofvanfor de instangda vikarna forekommande Carex aquatilis 

 och C. rostrata af C. gracilis, hvilken tydligen i hogre grad an 

 de tva forstnamnda arterna ar lampad for forhallandena invid 

 stnimmande vatten. Anmarkningsvardt ar vidare, att en fram- 

 staende plats intages af Ranunculus repens och Equisetum ar- 

 vense. Den forstnamnda af dessa arter och delvis afven Equis. 

 arvense forekommer jamte Aijrostis alba och andra pa platser, 

 som motsvara hOgvattenstrandangarnas nedre, fuktigare partier. 

 Equis. arvense gar dock afven upp i ortbaltet, som narmast 

 svarar emot de ortrika hogvattenstrandangaroa med invandrande 

 tuftatel. 



Den forharskande jordarten pa alfbranterna ar lerblandad 

 sand. Stall vis ar sanden dock nastan reo. t. ex. invid Koivisto. 

 dar Hirundo riparia i den losa strandbranten redt talrika nasten. 

 Sjalffallet ar jorden pa sadana stallen torrare; vegetationen ar 

 glesare, flackvis mycket gles och af en afvikande pragel. For- 

 utom flere af de namnda arterna traffas har riitt ymnig Rumex 

 acetosella, Turritis glabra in. fl., och hogst uppe ses Festuca 

 ovina. 



Ratt ofta traffar man pa alfbranterna mindre starkt slut- 

 tande, endast obetydligt afhalliga eller horisontala stallen, hvilka 

 dels befinna sig invid vattnet (beskr. 3), dels hogre upp (beskr. 

 6). I sistnamnda fall ar sjalfva branten uppdelad i en nedre 



