Acta Societatis pro Fauna et Flora Fennica. 3*2, N:o 1. 85 



telns och rodsvingelns vippor. Kring krossgrushojderna daremot. 

 dar hogvattenstrandangar finnas strax utanfor alsnaret, likasom 

 van tar man pa forhand att finna dem. Pa platser, dar material 

 icke upphopas, saknas orterna eller aro atminstone icke ofver- 

 vagande: i stallet finnas Agrostis alba, Carex Goodenoughii och 

 Juncus fiiiformis. Af dessa arter haller sig Agrostis alba till de 

 fuktigare partierna. likasom vi tidigare sett att just denna art in- 

 tranger i de vata till vattendrankta angarna (sid. 80 o. 83). och om 

 platsen ar synnerligen langsluttande. blir den darfor uppdelad i 

 tvenne batten: ett yttre och lagre med Agrostis alba och ett 

 inre och hogre med Carex Goodenoughii. Darjamte rotfaster 

 sig Agrostis garna pa stallen med Amblgstegium-matta. Nagon 

 gang blir afven Juncus fiiiformis ofvervagande p& den mindre 

 fuktiga delen. Vidare markes, att Agrostis alba stundom upp- 

 trader tillsammans med riklig Scirpus eupaluster, och afven 

 Phragmites, som dk alltid ar klen och lag, kan nagon gang blifva 

 ymnig i de ortrika angarna. Slutligen finnes sasom en relikt 

 fran saltvattnets tider pa n&gra stallen en vegetation med riklig 

 Juncus Gerardi. Man kan salunda indela hogvattenstrand- 

 angarna i deltat i foljande sju hufvudslag: angar ined Agrostis 

 alba, angar med Agrostis alba och Scirpus eupaluster, fasta 

 starrangar med Carex Goodenoughii, angar med Juncus fiiifor- 

 mis, relikta angar med J. Gerardi, ortrika hogvattenstrandangar 

 (olikartade allt efter den forharskande arten), hogvattenstrand- 

 angar med invandrande Aera caespitosa. 



Angarna med Agrostis alba (beskr. 9, n:o 7; b. 19, n:o 

 7: b. 25, n:o 3; b. 27, n:o 14) aro i deltat endast sallan alldeles 

 rena. P&, de laglanda betesmarkerna nedanfor Torbonas (beskr. 

 25) infinner sig Agrostis alba redan pa friikenangens Amblg- 

 stegium-matta, och blir ymnigare ju torrare och hogre marken 

 ar. Slutligen blir kryphvenen den dominerande vaxten och 

 tacker ensam den starkt lerblandade sanden pa stora omraden, 

 medan den pa arealer af mindre omfang upptrader tillsammans 

 med Alopecurus fulvus och pa. nagra flackar med relikt Sper- 

 gularia marina (n:o 3). Sannolikt ar afsaknaden af mossor for- 

 namsta orsaken till att andra orter saknas; mojligen har krea- 

 turens betande medverkat hartill. Pa Gasholmen (beskr. 19. 

 n:o 7) och invid Koivistoadran (beskr. 9. n:o 7), darifran anteck- 



