Acta Societatis pro Fauna et Flora Fennica, 32, N:o 1 35 



Pa oppna stallen vid hafvet kan vagsvallet medverka 

 vid landbildningen. Vagorna uppkasta smasten, grus och sand, 

 vid storm afven storre stenar. Af sadant ursprung aro utan 

 tvifvel de i strandens riktning lopande sandstensvallar, som fin- 

 nas pa yttre (sydvastra) sidan af Rafso (jamfor Wahlroos, sid. 

 19). Stenarna aro platta med mer eller mindre afrundade kanter 

 och af knytnafsstorlek eller mindre. Liknande stenvallar, till 

 storre delen bestaende af sandsten, traffas pa, Pukkiluoto och 

 pa ett par i hafvet utskjutande landtungor pa Sabbskar. Pa 

 Santakari finnas sex sadana vallar bredvid hvarandra, enhvar pa, 

 hogre niva an den nastforegaende (jamfor vegetationsbeskr. 48). 

 De ligga har pa, det kala skarets sodra och i nagon man afven 

 pa dess vastra sida samt paminna till formen om laga dyner. 

 De hafva sakerligen uppkommit genom att hafvet vid starkare 

 sjogang vrakt upp stenar pa stranden. I sjalfva verket aro 

 vindar fran W, SW och S forharskande i trakten (Wahlroos, 

 sid. 18; Witting Unt., sid. 100-101 och tafl. XVII), och vid 

 dessa vindar, som strvka frain ofver hafvet, bildas de storsta 

 och kraftigaste vagorna. Stormarnas olika styrka och landhoj- 

 ningeji fororsaka, att det bildas flere parallellt lopande vallar, 

 som variera med hansyn till storleken och befinna sig pa olika 

 afstand fran hvarandra. Emedan hafvet sydvast om Santakari 

 ar ratt djupt, uppsta har nya vallar, medan t. ex. vid Storen- 

 skar, som beskrifves af Wahlroos (sid. 17 — 18), synes rada ett 

 nagot annat forhallande (jamfor Leiviska Kiist., sid. 204, noten). 



Pa nordostra sidan af Santakari ar stranden bagformig och 

 bildar en bred, oppen bukt, som ar skyddad mot grofre sjogang 

 af de narbelagna Oudoursholm och Kallioluoto. I denna bukt 

 anhopas sand, och sand finnes afven pa stranden likasom pa 



ocli pa mafa utsagt, hvarest landvinningarna fororsakats af landhojning, och 

 hvarest ater vegetationen varit verksam (Leiviska Kiist., sid. 48, noten). Da 

 likviil L. icke narmare preciserat sina pastaenden och icke heller gifvit nagra 

 sk'al for desamma, ma har blott hiinvisas till Eug. Warming, som i sitt ut- 

 m'arkta arbete „Dansk Plantevaekst, I Strandvegetation", pa ett klart och bely- 

 sande satt framst'aller vegetationens stora betydelse i foren'amnda afseende. 

 Tilliiggas ma, att skiirgarden i det af L. undersokta omradet ar foga vidstr'ackt, 

 medan den i Ekenastrakten str'acker sig ett par mil och stallvis langre ut till 

 hafs, till foljd hvaraf forhallandena i den innersta vattenleden i Eken'as skar- 

 gard i flere punkter narma sig inlandets. 



