32 Hciyrer), Bjarneborgstraktens vegetation och karlvaxtflora. 



af Stora Sado, yttre sidan af Norra Sado, Granskar och yttre 

 sidan af Alholmen bara hafsstrands vegetation, dock med inbland- 

 ning af manga for sotvattenstranderna kannetecknande vaxter, 

 och hora framst till Yttero-fjardens omrade. 



Karaktaristiska vaxter i Lyttskars skargard aro framst 

 Alnus glutinosa, Polygonum foliosum och representanterna for 

 familjen Characece. Darjamte markas Ranunculus peltatus och 

 Isoetes lacustre saint bland mossorna Ulota americana, som ses 

 pa flere stallen pa storre och medelstora stenar (Medd. Soc. 

 Fauna et Fl. Fenn. 32, 1906, sid. 109). 



Ju langre utat mynningsviken och Ytterofjarden man kom- 

 mer, i desto mindre grad gor sig det af flodvattnet nedtrans- 

 porterade materialet giillande vid uppkomsten af nya landom- 

 raden pa de vattentackta omradenas bekostnad, ehuruval detta 

 material forblir en af hufvudfaktorerna anda ned till Rafso. 

 I stallet falla en del andra omstandigheter mera i ogonen, dar- 

 ibland pa m^nga stallen den sekulara landhojningen. Exakta 

 uppgifter angaende dennas storlek i Bjorneborgstrakten foreligga 

 icke. De narmaste matningsstationerna for vattenhojden aro 

 enligt Bonsdorff Loko emellan Nystad och Raumo samt Vasa 

 och det darutanfor belagna Ronnskar. Pa saval Loko son Ronn- 

 skar uppgar landhojningen till omkr. 75 cm under 100 ar (Bons- 

 dorff 1. c). For Vasa foreligga observationer endast for aren 

 1887—1901, och da vardena for de sannolika felen har aro ratt 

 h(>ga, kommer det ern&dda talet, som ar 9,5 cm per 100 ar, i 

 en framtid mojligen att forandras. Det stammer likval ofverens 

 med de uppgifter, som lamnas af Petrelius (Forh. vid nord. 

 naturf.- och lakaremotet i H:fors 1902, V Sekt. f. geogr. och 

 hydr., sid. 27). Landhojningen kan salunda vara mycket olika 

 t. o. m. inom nara hvarandra belagna omraden, hvarfor nagra 

 sakra slutsatser icke kunna for Bjorneborgstraktens vidkom- 

 mande dragas af ofvan anforda siffror. Sa mycket kan sagas, 

 att landhojningen har ar ratt stor och antagligen narmar sig 

 3 / 4 m per sekel. Detta uttalande vinner i sannolikhet vid be- 

 traktande af kartan hos Wahlroos i 12:te haftet af tidskriften 

 Fennia, sarskildt ora man beaktar ogruppen Ouran och Koortilii 



