120 Hdyren, Bjorneborgstraktens vegetation och k'arlv'axtflora. 



patidum, Sagina procumbens, Polygonum aviculare (en egen 

 hafsform), Stellaria media, Myosotis caespitosa, Polygonum mi- 

 nus in. fl. (beskr. 52, n:o 1). 



I yttre skargardszonens yttre delar och i hafsbandet, saledes 

 inom de omraden dar vagsvallet ar starkare, traffas sasom ka- 

 raktarsvaxt pa stenstranderna Aera Bottnica, hvilken ofta upp- 

 trader i riklig mangd, stundom afven sparsammare. Pa Sabb- 

 skar ses stallvis stora massor af Aera Bottnica X caespitosa, 

 t. ex. pa stenstranden innerst i viken t. v. om gangstigen fran 

 lotsstugan till fyren. Aera Bottnica lyser pa langt hall med 

 sina halmgula vippor, medan hybriden ar mera brokig i brun- 

 rodt och ljusgult och dessutom pa, en och samma flack i hogre 

 grad varierande i afseende a hojden. Tillsammans med riklig 

 Aera upptrada ofta Juncus Oerardi och Scirpus uniglumis i 

 mindre mangd (beskr. 52, n:o 2), stundom afven Agrostis cdba 

 och Festuca arenaria (Sandholmen). Om tateln ar sparsam, aro 

 de i dess sallskap forekommande arterna talrikare och ymnigare. 

 Bland dem markas, forutom de fyra redan namnda, Potentilla 

 anserina, Rumex crispus, Elymus, Phalaris, Sonchus maritimus, 

 Glaux, Plantago maritime^ Tanacetum, Angelica litoralis m. fl- 

 Stenstrandens tatelbalte ar vanligen 1 — 3 m bredt, men nar 

 stallvis en bredd af 10 och undantagsvis 20 meter. Innanfor 

 foljer en smalare eller bredare hafsstrandang. Stenstrander med 

 ofta ymnig Aera Bottnica synas vara kannetecknande for hela 

 Bottniska viken (Malmgren, sid. 10; Leiviska OuL, sid. 108). 



Stenslatter. Pa Sabbskar stiger stenstranden pa en del 

 stallen ytterst langsamt inat land, sa att vattnet vid hogt vat- 

 tenstand nar nagra tiotal meter in ofver medelvattenstandets 

 strandlinje. Har saknas ett sammanhangande vegetationstacke; 

 man ser sten vid sten, storre och mindre om hvarandra, och 

 emellan stenarna sta spridda exemplar eller grupper af sten- 

 strandens vaxtarter. Stigningen ar likval icke jamn, utan nagra 

 decimeter hoga kullar och ryggar omvaxla med lika djupa, fuk- 

 tiga sankor af olika form. Langre in samlas grus och gyttje- 

 blandad sand emellan stenarna, och sma angsartade flackar 

 appsta. Nagot hogre upp bar stenslatten hafstornsnar och blir 

 pa stora ytor bevuxen med krypande, 4 — 7 dm hoga enar, som 

 stallvis sta mycket tatt, sa att barr\ r erket bildar likasom ett 



