Acta Societatis pro Fauna et Flora Fennica, 32, N-.o 1. 79 



giganteum i stor mangel. Ute i den oppna delen af sjon traffas 

 slutligen Sparganium natans och Potamogeton perfoliatus. Af 

 dessa arter saknas den forra i Bjorneborgs odelta, den senare 

 finnes daremot i hufvudarmarna, saledes likasom i Nurmijarvi 

 pa mindre skyddade stallen. 



Frakenangar. Redan ute i vikarnas vattengrasbestand finnes 

 ofta Equisetum heleocharis f. fluviatilis. En mera framtradande 

 roll spelar denna art likval forst i vikbottnen och eraot vikens 

 sidor, dar den forekommer sasom f. limosa. Sarskildt i vik- 

 bottnen utbreda sig vidstrackta frakenangar. Bredden. raknad 

 tvars ofver angen fran vikens vaxtsamhallen till starrangarna, 

 kan i vikbottnen uppga till 200 a 300 meter, och harifran ut- 

 stracker sig angen ofta bagformigt langs vikens sidor, t. ex. vid 

 Gasholmen med en bredd af 50 — 60 m (beskr. 19. n:o 4). Ofta 

 ligga frakenangarna under vatten. Vid angarnas yttre griins 

 mot viken kan vattendjupet vid medelvattenstand uppga t. o. m. 

 till 0,5 meter. Djupet aftager uppat land och uppgar nara inre 

 gransen till 1 — 2 decimeter samt mates slutligen i centimeter. 

 Den innersta randen af frakenangen Jigger vanligen ofver 

 vattenytan. Enar salunda storsta delen af frakenangarna vid 

 medelvattenstand ligger tiickt af ett vattenskikt — visserligen 

 foga maktigt — . kunde man med skill rakna dem till vatten- 

 omradet. Men a andra sidan upptradei Equisetum limosum 

 pa sandbankar, som hojt sig ofver vattennivan, och bildar har 

 tata bestand p& stallen, dar intet vatten tacker underlaget. 

 Det har darfor synts lampligare att behandla alia platser med 

 Equisetum limosum i samband med landvegetationen. 



Frakenangen tillvaxer oafbrutet utat viken och erofrar de 

 platser, som tidigare intagits af vattengras och laguner. I sjalfva 

 verket traffas ofta i frakenangens yttre delar kvarlefvor af den 

 forna vegetationen. Pa frakenangen i vikbottnen pa Gasholmen 

 finnas tre flackar med vattengrasvegetation. en af dem ar annu 

 omkr. 10 m 2 (ar 1901). Har viixer framst Scirpus 7, men afven 

 litet Phragmites 4 och Oraphephorum 3 (beskr. 19, n:o 4). Pa 

 andra stallen aro vattengrasen inblandade i frakenbestandet. 

 Oraphephorum synes langst bibehalla sig; arten traffas langt 

 inne i frakenangarna, nagon gang t. o. m. nara deras inre grans 

 (beskr. 19, n:o 4; beskr. 26) och blir da ofta steril (beskr. 27, 



