Acta Societatis pro Fauna et Flora Fennica, T. XIIl, n:o 1. 25 



10 — 12 mm hoga, smala, jemntjocka eller svagt iiggrunda med 

 rundad bas, temligeii groft svart glandelhariga, fjtill smalt syl- 

 lika, langt smalspetsade med utbojda spetsar, svart — Ijusgrona, 

 de inre bredt hvilkantade, langs kanterna tiitt hvitt stjernludna 

 och iinda till spetsen tiitt bekliidda med korta fina hvita glan- 

 sande bar, de innersla Ijusa fjiillen iifven med stjernluden rygg; 

 stift Ijusa eller svagt dunkla. — Lojo, oppen plats i blandskog 

 niira fattiggarden. — Utmiirkt geiiom sina hvita siden- eller sam- 

 metslika holkfjiillkanter, isynnerhet mycket vackra pa yngre 

 holkar. Mycket lik H. lepistoides K. Johanss. modif. i Dahlst. 

 Herb. Hier. Scand. Ill, 52, men skild genom bredare holkfjiill 

 med mycket rikligt silkeshariga kanter och svagare tandade blad. 

 For ofrigt nara besliigtad med H. macradenium Dahlst. Hier. 

 exs. II, 34, ehuru med mycket starkare kantludd pa holkfjallen 

 och en bladform som, med undantag af stjelkbladet, mer of- 

 verensstammer med H. variicolor Dahlst. Hier. exs. I, 53 eller 

 H. integratiiyn var. decorosum Dahlst. Hier. exs. I, 52. 



52. H. lepistoides K. Johanss. i Dahlst. Sydost. Sver. Hier. 

 II, p. 92, Herb. Hier. Scand. I, 44. — Borga, Krako, Storgard, 

 svedjebacke ofvanom Kristinas. — Skild endast genom Iju- 

 sare blad. 



53. H. glandulosissimum Dahlst. 1. c. p. 91, Hier. exs. II, 

 38. — Kyrkslatt, Storms, barrskog pa bergsluttning vid Lang- 

 viken. 



54. H. praetenerum Dahlst. Hier. exs. II, 39 & 40, Herb. 

 Hier. Scand. I, 74. En genom bladlos eller 1-bladig, glatt eller 

 foga harig sfjelk, grundt tandade rofhlad, undertill mer eller 

 mindre stjernhariga inre blad eller stjelkhlad och smala, glan- 

 dulosa och svagt, isynnerhet langs fjiillens kanter, stjernhariga, 

 smalfjaUiga holkar med utbojda fjiillspetsar utmiirkt, mycket for- 

 anderlig art, hvilken sonderfaller i atminstone 3, i sina ytterlig- 

 heter fran hvarandra liitt atskilda former, nemligen H. patale 

 Norrl. i Herb. Mus. Fenn. ed. II, '^H. proxiinmn Norrl. 1. c. och 

 H. serhiliferum Brenn. Sydf. Archier. p. 12(), de der tillsvidare 

 ej aro mot hvarandra bestiimdt begriinsande, utan endast liksom 

 angifva i hvilka rigtningar de sannolikt under bildning varande 

 nya arterna halla pa att utbilda sig. Den forstniimnda af dessa, 



