Acta Societatis pro Fauna et Flora Fennica, XIU, n:o 5. 17 



Puolestani olen E. latifoUaWe antanut vielakin laajemman 

 merkityksen kuin Wettstein, koska tarkastaessani sita jokseen- 

 kin runsasta materiaalia, mika loytyy Yliopiston herbariossa, 

 seka turvautuen niihin muistiinpanoihin^ jotka olen useamman 

 kesan kuluessa sen levenemis-alueella telinyt, en ole voinut 

 minkaanlaisia luonnonmukaisia rajoja huomata, joidenka nojalla 

 olisin voinut taman muoto-ryhman sarkea. Totta kylla ovat 

 tietomme tasta lajista viela jokseenkin pintapuoliset; sita esim. 

 ei ole tiettavasti missaan viela viljelty. En tahdo siis kieltaa 

 sita mahdollisuutta etta tulevat tutkimukset ehka nayttavat 

 liienoja, mutta pysyvaisia rajaviivoja tassakin,nahtavastieheassa 

 ja yhtenaisessa lajissa. Luiilen knitenkin, etta siina tapauk- 

 sessa on eroittaminen useampia, jarjestelmassa vahaarvoisia 

 rotuja, jotka yhteisesti 3^ha pysyvat luonnollisena, ulospain 

 selvasti rajoitettuna lyhmana. 



Ainoastaan vahitellen on tama, monograafin mielipiteesta 

 eriava kasitys minulle selvinnyt; enka olisi rohjennut sita 

 tassa esiintuoda, j oil' en olisi ollut tilaisundessa jokseenkin 

 runsaassa maarin nahda E. latifolian kasvavan luonnossa. Kai- 

 kesta paattaen on se Suomen polymorfisin ja monimnotoisin 

 laji, jonka eri toisintoja tuskin, puusta katsoen, luulisi yliteen 

 kunluviksi. Valista nakee pienen, yksinkertaisen varren, missa 

 jo ensimmaisen lehden hangasta syntyy knkka, valista van- 

 kemman, haaraisen muodon, jonka kukat ilmestyvat vasta 

 korkeammalla, laliella varren keskikohtaa; valista ovat ylem- 

 matkin nivelvalit pidentyneet ja kasvi siis liarvalehtinen, va- 

 lista lyhyemmat ja kukinto sen vuoksi jotakuinkin taaja; 

 valista koko kasvi kohtalaisesti harmaahapsinen, valista mel- 

 kein kaljii. Lelitien ja suojuslehtien muoto on melkein mahdo- 

 ton maarata, koska kanta on valiin melkein lierttamainen, 

 valiin taas kapea, milt'ei ruodikas ja lehtiliuskat ovat valiin 

 tylppapaiset, valiin suipot, jopa nirkotkin (var. longidens m.), 

 pykaleet pyoreiipohjaiset tai teravat. vielapa joskus samassa 

 lelidessakin, ja senkin seitseman eri valimuotoa alinomaa hake- 

 mattakin huomaa. 



Yerholiuskat ovat nekin milloin kypsaa liedelmaa tiin- 

 tuvasti lyhyemmat, milloin vaha pitemmat tai yhta pitkat, 



2 



