4 A. Osiv. Kihlman, Havainnoita Suomen Euphrasia-lajeista. 



jokseenkin hajanaisia ja ^Duutteellisia tietoja. Monenkin mie- 

 lesta olisi ehka sentahden s^^yta lykata tammoisen yleiskat- 

 sauksen julkaiseminen toistaiseksi, kimnes edes tarkeimmat 

 maakuiinat tulisivat kokoelmissa tyydyttavasti edustetuiksi. 



Jos kuitenkin olen rohjennut pyytaa talle kirjoitukselle 

 tilaa Seuran julkaisuihin, on se tapahtnnut siina toivossa etta 

 siten tehokkaammin kuin vaan jatketuilla tntkimuksillani edis- 

 taisin iiusia kerayksia ja huojentaisin muitten tyota. Hyva 

 etu on siinakin etta nyt voin perustaa esitykseni arvokkaasen, 

 vasta ilmestyneesen monografiiaan, joka ehka kuitenkin kal- 

 leutensa vuoksi jaa monelta kayttamatta. 



Tarkoitukseni ollen puhtaasti kasviollinen, lukija alkoon 

 odottako mitaan taydellisempaa morfoloogista, ei edes orga- 

 nograafista esitysta. Taj^dellisempia tietoja naista asioista, 

 sanioin kuin suvun bioloogisista olosuhteista ja teoreettisia 

 deduktioneja sen fylogeneetisesta keliityksesta ja systemaat- 

 tisesta asemasta, y. m. on tietysti liaettava Wettstein'in mono- 

 grafiiasta seka siella mainitusta vanhemmasta kirjallisuudesta. 

 Tassa selitettakoon ensiksi vaan muutamia kohtia, jotka ovat 

 tarkeat oikean kasityksen saavuttamiseksi meilla tavattavista 

 muodoista; sitten seuraavat eri lajit, kukin vuorossaan; mali- 

 dollisuuden mukaan lyhennettyine selityksineen. 



Niista kolmesta ryhmasta, joihin vanhan maailman Eu- 

 plirasiat Wettstein'in mukaan jakaantuvat, puuttuu meilla koko- 

 naan n. k. angustifolice (E. salisburgensis, y. m.). Toisesta ryh- 

 masta, grandiflorcB, on meilla yksi ainoa laji, E. Bostkoiviana, 

 joka siis jarjestelmassa seisoo loitompana muita; kaikki muut 

 lajit kuuluvat ryhmaan imrvifioroe. 



Kaikki meidan Euphrasiamme ovat yksivuotisia ruohoja, 

 jotka itsenaisesti voivat tulla toimeen ainoastaan itamis-aikana, 

 vaan muuten viihtyaksensa ja kasvaaksensa, valttamattomasti 

 tarvitsevat muitten kasvien valmistamia ravinto-aineita, jotka 

 ne yksinkertaisten imujuurien kautta hankkivat itselleen. 



Sirkkalehdet ovat ehealaitaiset, pitkulaiset ja, omi- 

 tuista kylla, aina kaljut. 



