6 A, Osw. Kihlman, Havainnoita Suomen Euphrasia-lajeista. 



syvempia. Kiimmassakin liuskassa nakee kolme suonta, nimit- 

 tain kaksi laitamyotaista, kolmas keskella, kaikki yhtyen kar- 

 jessa. Verhion karvaisuus on saannollisesti sama kuin leli- 

 tienkin. Kukkimisen jalkeen verhiotorvi kasvaa iiiinkuin 

 sikiainkin, joskus viela tuntuvasti laajenee (esim. E. latifolia). 

 Huulimainen terio on ammottava; poikkeuksena on vaan 

 E, latifolian kleistogaamiset knkat. Kussakin liuskassa, joita 

 on ylihuulessa kaksi, alahuulessa kolme, nakee, aivan niinknin 

 muissakin lehdissa, kolme, kannasta asti eroitettua paasuonta. 

 Terion sunruus pysyy eri lajeissa jotakuinkin konstanttina ; 

 kuitenkin ovat ensimmaiset knkat varressa nahtavasti syk- 

 symmalla syntyneita suuremmat. Omituinen on E. Eostko- 

 tvianan terio, jonko torvi kukkimisen aikana tuntuvasti piden- 

 tjj. Ylihuulen liuskahampaat ovat alkuperaisesti luvultaan 

 kolme, ja ne ovatkin usein selvasti nahtavina (esim. E. curta, 

 E. hrevipila, E. strida); valista taas joko toisessa tai molem- 

 missa liuskoissa yksi tai toinen hammas surkastuu (E. latifolia) 

 tai liuska nayttaa vaan epaselvasti aaltolaitaiselta (E. gracilis), 



Kukan varia ei ole meilla tarkoin tutkittu. Melkein kai- 

 killa lajeilla nakee terion auetessa tavallisesti vaaleansinerta- 

 van pohjavarin tumman violeteilla suonilla ja sita paitsi kal- 

 pean tai tummankeltaisen taplan alahuulessa seka toiset sa- 

 manlaiset syvemmalla nielussa. Kukkimisen kuluessa voittaa 

 sininen vari yha enemman alaa jotta kukka lopullisesti voi 

 nayttaa ihan siniselta; ylimalkain on kuitenkin ylihuuli hil- 

 peammin varjatty kuin alahuuli. Yleiseksi saannoksi voi niini- 

 kaan sanoa etta kuta suurempi terio, sita kirjavampi; esim. 

 E. tenuis ja E. Eostkowiana ovat hyvin hilpeanvariset, E. gra- 

 cilis ja E. latifolia enemman haalevanvariset. 



Ponnet ovat vanukkeiset ja siita koossa pidetyt, kum- 

 pikin puolisko alapuolella nirkko; takimmaisten ponsien toinen 

 puolisko pidentynyt kannukseksi. 



Sivulta litistynyt, laitaluomainen kota on ylareunassa 

 aina ripsinen; sen pituussuhde verholiuskoihin on eri lajeilla 

 erilainen. 



Huomattava kohta Eiiphrasia'SVLYnn kehityksessa, jonka 

 Wettstein ensiksi on selittanyt ja tieteellisesti perustanut, on 



