110 Palmgren, Lot'angsomradena pa Aland. 



kulturens inflytande, samt sist och slutligen: Huru 

 forhaller sig denna vegetation vid konkurrens med an- 

 nan alandsk vegetation? 



1. Jordarten. 



Alands berg- och jordartsforhallanden aro i korthet 

 framstallda i: Finlands Geologiska Undersokning; Beskrif- 

 ning till Kartbladen N:o 16 (K. Ad. Mob erg, 1890), N:o 17 

 (Benj. Fro sterns och J. J. Sederholm, 1890), N:o 21 

 (Fro sterns, 1892) och N:o 25 (Fro sterns, 1894). I all 

 hnfvndsak i ofverensstammelse med namnda arbeten ar ne- 

 danfoljande ofverblick uppgjord. 



Sasom s. 34 ar framhallet (jfr afven Palmgren s. 36 

 o. 42), npptager lofvegetationen i vacker gestalt saval moran- 

 jord som skiktade aflagringar (lera och sand). I det senare 

 fallet ar grunden vanligen lera, som dock i skargarden ofta 

 tackes af ett lager vanligen grofre svamsand af pa sin hojd 

 nagra decimeters maktighet. Pa atskilliga stallen utgores 

 denna svamjord emellertid af en mycket fin, grahvit sand. 

 Denna ar stallvis en skiktad glacialsand (Kartbl. 17 s. 42; 21 

 s. 53), stallvis en ofta nagot lerblandad svamsand (Kartbl. 

 16 s. 33; 17 s. 45; 21 s. 56). Leran ar dels en blaaktig, val 

 skiktad svamlera, som mestadels ar mer eller mindre rikligt 

 uppblandad med sand (Kartbl. 16 s. 33; 17 s. 45; 21 s. 55), 

 dels en styf, grabla, vanligen ganska plastisk akerlera, som 

 traktvis visar egenheten att sonderfalla i tarningformiga bi- 

 tar; dess maktighet ofverstiger sallan 0,5 m, dock omtalas 

 skikt af t. o. m. l,2o m:s maktighet (Kartbl. 16 s. 32; 17 s. 

 44; 21 s. 55). Allmant forekommer vidare, sarskildt pa Fasta 

 Aland, en fruktbar, mycket fin, hvarfvig ishafslera eller mar- 

 gel (Kartbl. 16 s. 32; 17 s. 43; 21 s. 54). Af omradets leror 

 ar denna den maktigaste; skikt af intill 7 m:s maktighet aro 

 kanda (Kartbl, 17 s. 43), men t. o. m. i de storre lerfalten 



