64 Palmgren, Lofangsomradena pa Aland. 



hela Aland i regel tamligen likartad, hvartill maktigt bidrager, 

 att — sannolikt ocksa till foljd af det stora artantalet — 

 sallan nagon enskild art lyckas vinna herravalde pa de 

 ofrigas bekostnad, om ock en eller flere, vexlande efter 

 arstiden, under dagarna for sin blomning falla starkare i 

 ogonen an de ofriga, sasom exempelvis Primula veris om 

 varen och forsommaren (jfr s, 32). Naturliga bestandstyper 

 lata sig darfor knappast uppstalla inom nu ifragavarande 

 standortstyp. 



I motsats till forhallandet inom Sesleria-angen intaga 

 orterna bar det framsta rummet, om ock en afsevard an- 

 part annu tillkommer grasen, 23 (26) af 86 (106) arter, bland 

 hvilka sarskildt foljande allmant forekommande och mer 

 eller mindre tatt vaxande arter tillvinna sig uppmarksamhet: 

 Anthoxanthum odoratum 5 — 7 mest 6, Luzula campestris 4 — 6 

 mest 4, samt sarskildt de dekorativa arterna Avena pubescens 

 4 — 6 och Briza media 5 — 6, stundom 7. I grasens fram- 

 tradande anpart i vaxttackets allmanna karaktar moter oss 

 en bland afvikelserna mellan ifragavarande afvensom nast 

 harefter behandlade oppna standortstypers (angsbackens, 

 den steniga backens) vaxtlighet a ena sidan samt de be- 

 skuggade eller skuggiga standorternas a andra sidan, dar 

 grasen, saval till art- som individantal, aro sparsammare 

 foretradda och belt och ballet forsvinna i bredd med forma- 

 tionens mest storbladiga orter. Ett annat framtradande 

 drag for samtliga ofvan i ett samband berorda oppna stand- 

 ortstyper ligger i den mer eller mindre tydliga skiktindel- 

 ning, som kan skonjas i vaxttackets byggnad, med bl. a. 

 tamligen utpragladt bottenskikt af smarre, foga ofver jor- 

 den hojda jordblad tillhorande arter sadana som Polygonum 

 viviparum, Rammculus acris, Potentilla erecta, Geum rivale, 

 Prunella vulgaris m. fl.; haraf finnes pa sin hojd spar i lun- 

 darnas och de lundartade standorternas undervaxt. • — Lof- 

 angens oppna rum uppvisa i regel blott ett svagt, men ofta 

 dock mer eller mindre sammanhangande mosstacke, dar 

 Climacium dendroides samt Hylocomium triquetrum och Hgl. 

 squarrosum aro de mest framtradande. 



