Acta Societatis pro Fauna et Flora Fennica, 42, n:o 1. 63 



dock af den maktighet, att den under normala somrar haller 

 sig frisk. Med Sesleria-'angen, hvars standorter ifragavarande 

 standortstyp vid fortgaende landhojning bemaktigar sig, ar 

 den forbunden med en mangd ofvergangsformer, hvaraf 

 „den hogre Sesleria-'angen'' representerar den forsta lanken. 

 Da lofangens oppna standorter, lemnade at ostord utveck- 

 ling, snart blifva igenvuxna, blir det i verkligheten gifvetvis 

 mest fraga om endast obetydliga sammanhangande arealer, 

 dar vaxtligheten i ett flertal fall knappast kan tankas hafva 

 natt full stabilitet. — Mellan nu ifragavarande standortstyp 

 och den nast harefter behandlade, angsbacken, ges det blott 

 en gradskillnad. Med angsbacke afses en, vanligen — men 

 ej alltid — kuperad, oppen, artrik terrang, dar expositionen 

 ar starkare och marken torrare an i foreliggande fall, hvilket 

 medfor en del ofta framtradande afvikelser i vaxttackets 

 sammansattning, som dock i all hufvudsak ofverensstammer 

 med nu ifragavarande oppna standorters. Att det ofta blir 

 en smaksak att afgora, till hvilkendera standortstypen ett 

 gifvet omrade skall foras, ar sjalffallet. 



Ifragavarande hogre naturliga angar och oppna rum 

 inom lofangar utgora hemvist for en synnerligen artrik, 

 for- och hogsommartid fargstark vaxtlighet, jamte angs- 

 backarnas och de steniga backarnas den artrikaste Aland 

 har att uppvisa; hari ligger standortstypens framsta kanne- 

 marke. Hela antalet inom standortstypen, sadan den har 

 uppfattats, hemmahorande arter uppgar till 86 (106), mot- 

 svarande 26,5 (32,7) % af lofvegetationens hela artantal, 

 hvaraf dock sa godt som samtliga regelbundet aterfinnas 

 inom en eller annan af lofvegetationens ofriga standorts- 

 typer. Af detta betydande antal har jag inom enskilda 

 homogena flackar, salunda pa en yta om endast nagra fa 

 m:s diam., funnit sammanforda anda till ett fyratiotal arter. 

 Det stora artantalet — af formationens arter aro minst 70 

 att rakna som pa Aland allmant forekommande — ar for- 

 visso grunden till den betydande olikhet i artsammansatt- 

 ning, som de enskilda standorterna uppvisa (jfr s. 39). Obe- 

 roende af denna artolikhet forblir dock helhetsbilden ofver 



