26 



Palmgren, Lofaiigsomradena pa Aland. 



dels, sasom forhallandet bl, a. ar pa Kokar, gifvande grons- 

 kan en dunkel, ofta enhetlig fargton. Sarskildt utmarkande 

 ar klibbalen for lagre strandpartier och landhojningar, dar 

 den nast hafstornet utgor vedvegetationens yttersta utpost. 

 Men hartill kommer inom den typiska lofangen i det ena 

 som det andra fallet en mer eller mindre riklig inblandning 

 af andra arter, daribland ett anmarkningsvardt antal adla 

 loftrad och fordrande buskar. Ju bordigare marken ar och 

 ju mer lofangen fatt forblifva orord, dess storre ar i all- 

 manhet denna inblandning, saval till arternas soni indivi- 

 dernas antal, och mangen gang, exempelvis pa Granholm 

 och Slatholm i Lemland, hafva de adla loftraden och bus- 

 karna i forening slagit nastan hela terrangen under sig 

 eller genom sin lummighet, sina kronors mjuka form och 

 sin olikartade gronska blifvit de, som gifva omradet dess 

 karaktar. Det ar denna lofangstyp, som i det allmanna 

 medvetandet torde framsta som den typiska lofangen, men 

 den ar pa Aland ingalunda den vanligaste. Oftare ar bjork 

 eller al eller bagge samfaldt farggifvande. — Lofangens 

 vedvaxter aro forutom bjork och klibbal: 



Trad: 



Populus tremula 

 Salix pentandra 

 S. caprea 

 Alnus incana 

 Quercus robur 

 Ulmus scabra 

 Pyrus Malus 



Sorbus suecica 

 S. fennica 

 S. Aucuparia 

 Prunus Padus 

 Acer platanoides 

 Tilia cordata 

 Fraxinus excelsior 



Buskar, busktrad och ortbuskar: ^) 



Taxus baccata 

 Salix cinerea 

 S. aurita 

 S. nigricans 



Corylus avellana 

 Ribes alpinum 

 R. nigrum 

 Cotoneaster integerrima 



') Jfr C. A. M. Lindman: „Nagra bidrag till fragan: Buske 

 eller trad?", 1914. 



