Acta Societatis pro Fauna et Flora Fennica, 42, N:o 1. 13 



tet. In ihren physiognomischen Grundzugen sind die Laubwiesen 

 also den „Lundbackar" ahnlich. Von diesen unterscheiden sie 

 sich durch einen grosseren Reichtum an edlen Laubbaumen und 

 die grossere Uppigkeit der Untervegetation, weshalb sie fast im- 

 mer als Graswiesen verwendet werden. Auf Kalkgrund inner- 

 halb unserer Eichenregion, z, B. auf Gottland, Oland, den Si- 

 lurgebirgen Westergotlands, den Ebenen Nerikes, aber auch in 

 Urgebirgsgebieten werden diese hiibschen Walder wiedergefun- 

 den, welche in noch hoherem Grade als die „Lundbackar" nicht 

 nur die Kiefer, sondern auch die Fichte ausschliessen konnen," 



I „Sveriges vaxtvarld i nutid och forntid", 1900, karak- 

 teriserar samme forfattare lofangen, hvilken han jamte 

 „lunddalden" underordnar under den gemensamma typen 

 „lund", pa foljande satt (s. 21—22): 



„I lofangarna, af hvilka vissa former kallas lundbackar, sta 

 trad och buskar i grupper; mellan dessa grupper utbreda sig 

 blomsterprydda grasmattor, och det hela gor intryck af en vacker 

 park i fri engelsk stil. Lofangarna aro ytterst rika pa arter. 

 Af buskar hafva vi t. ex. hassel, olvon, try, hagtorn, nypon, 



getapel och i bokregionen benved (Evonymiis eiiropceiis). 



Mosstacket ar daligt utbildadt af fa arter i nodvuxna exemplar." 



I sin skildring af vaxtvarlden i Uppland skrifver Ser- 

 nander s. 103: 



„L6fangen, vare sig den uppstatt i jamforelsevis ny tid, 

 eller ar en aterstod af vart landskaps gamla rikedom pa sadana 

 angar, ar ganska vaxlande till sin sammansattning. I sin typiska 

 form har den i hogsta skogsskiktet en brokig blandning af e k, 

 ask, 1 i n d, aim, 1 6 n n, b j 5 r k och a s p, i lagsta nagra exem- 

 plar af ronn, oxel och vildapel och i snarskiktet hassel 

 samt en brokig blandning af buskar med kottiga frukter: hag- 

 torn, ballon, enbarsbuske, try, olvon, getapel (7?/iam- 

 nus cathartica), mabar, i?osa-arter och i skargarden bjorn- 

 h all on och idegran (Taxus baccata). Faltskikten aro mycket 

 beroende pa de hogre skiktens tathet. Da trad- och buskbestan- 

 den ej aro alltfor slutna, frodas mellan buskarna en yppig matta 

 af gras och orter, sasom, for att taga nagra exempel ur hogen, 

 bergslok (Melica nutans), hassle (Milium effusum), h u n d- 



