12 Palmgren, Lofangsomradena pa Aland. 



Geranium silvaticum-W i e s e n, Sesleria-'W i e s e n, Geranium 

 sanguineum-W i e s e n. 



Forutom i har ofvan berorda arbeten egnas lofangen 

 kortare omnamnande af flere forfattare. Sa skildrar H u 1 1 

 (s. 211 — 221) i „Bleking-es vegetation. Ett bidrag till vaxt- 

 formationernas utvecklingshistoria", 1885, under namn af 

 „lundbackar" och „t6rnsnar" tvenne formationstyper, som 

 tyckas nara motsvara vissa typer af den alandska lofangen, 

 respektive buskbevuxna angsbackar. I sin uppsats „0m 

 ortrika barrskogar", 1896, beror Alb. Nilsson s. 198—199 

 lofangens forhallande till granskog pa Omberg, Vidare 

 beroras lofangar bl. a. af S a m u e 1 s s o n (Regionsforskjut- 

 ningar inom Dalarne, 1910), af K. Johansson (Archiera- 

 cium-FIoran inom Dalarnes siluromrade i Siljans-trakten, 

 1902), af J. V. Eriksson i „Balinge mossars utvecklings- 

 historia och vegetation", 1912, af Sten Selander i „Syd- 

 liga och sydostliga element i Stockholmstraktens flora", 1914. 

 Selander lemnar s. 329 — 331 en forteckning ofver lofangar- 

 nas vaxtlighet inom det undersokta omradet, s. 333 — 335 

 ingar en forteckning ofver tornsnarens arter och s. 336 — 337 

 en uppgift ofver artsammansattningen i „skrefvor och pa af- 

 satser af soliga berg, sarskildt pa dessas sodra sida." Slut- 

 ligen vill jag hanvisa till Sven G:sonBlomqvists stu- 

 die: Till hogbuskformationens ekologi, 1911. 



I ofvan anforda arbeten framstallda fakta och synpunkter 

 komma, for sa vidt de ega sin tillampning pa alandska for- 

 hallanden eller aro egnade att belysa desamma, i den fol- 

 jande framstallningen att blifva uppmarksammade. Har sy- 

 nes emellertid skal forefinnas att omedelbart framlagga re- 

 spektive forfattares uppfattning af begreppet lofang. 



I „Die Einwanderung der Fichte in Skandinavien", 1892, 

 definierar Sernander s. 33 lofangen med foljande ord: 



„Unter Laubwiesen (Lofangar) verstehe ich die For- 

 mationen, wo edle Laubbaume — Eschen, Ulmen, Eichen u. s. w. — 

 Dickichte aus Schneeballstrauchern, Hagedorn, Hartriegel (Cornus 

 sanguinea L.) etc. leicht uberschatten, unter denen sich ein hoher, 

 iippiger Rasenteppich mil reichlichen haufigen Krautern ausbrei- 



