10 Palmgren, Lofangsomradena pa Aland. 



kort karakteristik af vegetationens hufvuddrag, darvid fram- 

 hallande den rika flora och yppiga vaxtlighet som, tack vare 

 den langa vegetationstiden och de milda vintrarna samt den 

 i atskilliga trakter radande kalkhaltiga och bordiga jorden, 

 framalstras i flere landskapets delar. — I min studie ofver 

 hafstornet har lofangsomradena, i anseende till att hafstor- 

 net pa Aland i all hufvudsak ar bundet vid dessa, egnats 

 ett kort, forberedande omnamnande. Under rubrik „Die 

 allgemeinen Naturverhaltnisse Alands und die Standorte des 

 Seedorns" meddelas salunda s. 33—45 en ofverblick ofver 

 lofangsomradenas allmanna naturforhallanden, hvarvid en 

 del typer uppstallas och i korthet beskrifvas; s. 37—42 fol- 

 jes vegetationens utvecklingsforlopp pa nyvunna landhoj- 

 ningar; s. 36 uppmarksammas dess beroende af jordarts- 

 forhallandena, sarskildt jordmanens kalkhalt, samt s. 42 dess 

 forhallande till ofriga formationer afvensom dess beroende 

 af kulturen. S. 72 — 106 lemnas en utforlig skildring af hafs- 

 tornets utbredning pa Aland, hvilken skildring — i anseende 

 till hafstornets nara beroende af jordmans- och vegetations- 

 forhallandena — tillika blifvit en skildring af naturforhal- 

 landena i stort ofver storre delen af omradet och salunda 

 bl. a. ger en bild af lofangsmarkernas forekomst. 



I Sverige hafva lofangarna varit foremal for uppmark- 

 samhet narmast fran Sernanders och Hesselmans 

 sida. I sitt kanda arbete: „Die Einwanderung der Fichte 

 in Skandinavien", 1892, preciserar Sernander s. 33 sin 

 uppfattning af begreppet lofang, darvid faststallande skill- 

 naden mellan denna formationstyp och Hults (jfr s. 12) 

 narbeslaktade typ „lundbackar". Forf. framhaller (s. 33) lof- 

 angsformationens beroende af kalkhaltig jord samt beror 

 s. 35 dess motstandsmojligheter mot gran under af kultu- 

 ren oberorda och af densamma berorda forhallanden. I „Stu- 

 dier ofver den gotlandska vegetationens utvecklingshistoria", 

 1894, egnar Sernander sarskildt uppmarksamhet at fragan 

 om ifragavarande formationstyps alder inom omradet, men 

 beror afven dess stallning i naturen samt dess beroende af 

 kulturen. I „Sveriges vaxtvarld i nutid och forntid", 1900, 



