I. Litteratur. 



De alandska lofangsomradenas vaxtlighet har icke tidi- 

 gare varit foremal for mera ingaende studium, De forsta 

 hithorande uppgifter lemnas af Bergroth i hans redan 

 omnamnda afhandling: „Anteckningar om vegetationen i 

 granstrakterna mellan Aland och Abo-omradet", 1894. Sa 

 uppmarksammas s. 16—19 de i lofangens vegetation inga- 

 ende trad- och buskarternas upptradande och utbredning 

 inom det undersokta omradet; benamningen lofang fore- 

 kommer dock icke i uppsatsen. Under rubrik „de friska 

 faltbackarna" lemnas s. 36—38 en forteckning ofver arter, 

 som inom Brando socken tillhora en standortstyp, som sy- 

 nes motsvara hvad jag i denna afhandling kallar angsbacke; 

 forhallandet mellan standortstypens i fraga vegetation och 

 „ris- och mossformationen" ar foremal for diskussion. S. 39 

 — 41 ingar en skildring af hassellundarna i Brando, i hvil- 

 ken forfattaren beaktar dessas anpart i traktens allmanna 

 fysionomi, deras upptradande med hansyn till standort af- 

 vensom deras artsammansattning. Bergroth tyckes (s. 40) 

 vilja sarskilja tvenne typer af hassellundar, namligen hassel- 

 backar och egentliga lundar: „Alteftersom sluttningen ar 

 starkare eller svagare och markens fuktighet i ofverens- 

 stammelse darmed mindre eller storre visa lundarna for 6f- 

 rigt temligen i ogonen fallande olikheter. Strangt taget 

 borde darfor tvanne standorter sarskiljas: hasselbackar 

 med nagot torftigare vegetation an de egentliga hassellun- 

 darna". — I sin skildring af „Naturen och vaxtligheten" 

 i „ Atlas ofver Finland, 1910", egnar Norrlin a s. 20—22 

 uppmarksamhet at alandska forhallanden, gifvande bl. a. en 



