120 Palmgren, Lofangsomradena pa Aland. 



ningens styrka ar redan pafallande mellan aret narmast efter 

 en kvistning och tiden kort forran en sadan anyo skall verk- 

 stallas. I sjelfva verket sta inom en god del lofangar, dar de 

 oppna rummen aro bevuxna med angsvegetation, tradgrup- 

 perna sa tatt, att lofverket vore slutet, darest traden hade 

 fatt utveckla sig normalt. 



Af vida storre barvidd an afverkningen och kvistningen 

 ar det omdanande inflytande, manniskan utofvat och allt fort- 

 f arande utofvar genom lofangsmarkernas anvan- 

 dande som angs- eller betesmark. Lofangarna, dar 

 de aro oppna och terrangen ej ar stenig, lemna utan namn- 

 vard anstrangning en tamligen god hoskord och ett godt 

 bete. Mangenstades, sarskildt i skargarden, ser man alls ej 

 odlade vallar.') En del lofangsmarker anvandas sommaren 

 igenom till bete, andra forst efter hoskorden. — I anseende 

 till denna lofangsmarkernas anvandning som angs- eller 

 betesmark eller samtidigt for bagge andamalen, ligger det 

 nara till hands att fraga sig, om den typiska lofangen med sina 

 spridda tradgrupper ar en naturlig formationstyp eller 

 om den utgor en, just till foljd af sin anvandning, uppkom- 

 men kulturprodukt. Utofver mitt korta uttalande i studien 

 ofver hafstornet (s. 42) ar denna fraga icke behandlad med 

 hansyn till forhallandena pa Aland, men val med hansyn till 

 motsvarande i Sverige, men i viss man olika besvarad (jfr 

 s. 124). 



Fragan huruvida lofangen ar en naturlig formation eller 

 ej, later tillfyllest besvara sig vid ett jamforande studium 



M Att doma af R a d 1 o f f (Beskrifning ofver Aland, 1795, s. 191) 

 skulle sadana annu under 1700-talets slut knappast hafva varit i bruk 

 pa Aland: "Angsmarken far ej nagon synnerlig skotsel. Om varen 

 rensas angarne fran qvistar och uppvrakt sjogras; men for ofrigt lem- 

 nas alt till Naturen. All rodning bestar uti vedhygge, och skulle all- 

 mogen sakerligen ogarna sakna lofskogen som vaxer pa deras angar, 

 och hvilken de latt kunna anvanda till penningar. Vanligen aro an- 

 garna skaligen bordiga, och intraffar har Virgilii: injussa virescunt gra- 

 mina. De gifva i allmanhet ett godt foder, och torde man kunna rakna 

 40 Lispund som ett medeltal pa Tunlandet." 



